www.titulky.com
do češtiny upravil předchozí a překroutil nepřekroucené pejsek; překlad dokončil, opravil a načasoval ALKAS
1. listopadu roku 1959 čítala populace New York City 8 042 783.
Kdybyste je naskládali za sebe, tak pokud počítáme průměrnou výšku 173 cm,
...dosáhli by z Times Square až na předměstí Karači v Pákistánu.
Znám takováto čísla, protože pracuji pro pojišťovnu "Klidný život".
Jsme jednou z pěti největších pojišťoven v zemi.
V kancelářích hlavní budovy je 31 259 zaměstnanců...
což je více než celá populace...třeba... Natchezu v Mississippi.
Pracuji na 19. patře, oddělení Běžných záležitostí,
sekce Prémiových účtů, sekce W, číslo stolu 861.
Jmenuji se C.C.Baxter - C jako Calvin, C jako Clifford. Ale většina lidí mi říká Bud.
Pracuji zde tři roky, deset měsíců a každý týden si odnáším 94 dolarů, 70 centů.
Pracovní doba v našem oddělení je od 8.50 do 5.20.
.
Je posunuta po patrech, aby 16 výtahů mohlo pojmout 31 259 zaměstnanců...
bez velké zácpy.
Co se mě týká, velmi často zůstávám v práci a pracuji hodinku či dvě navíc...
... zejména, pokud je venku špatné počasí.
Ne že bych byl nějak ambiciózní. Jenom zabíjím čas..
... než mohu jít domů.
S mým bytem je totiž problém.
Žiji v Západní 60, půl bloku od Central Parku.
Nájemné je 85 dolarů za měsíc. Bylo to 80 až do minulého června,
ale pak paní Liebermanová, naše domácí, instalovala starší klimatizaci.
Moc pěkný byt. Nic zvláštního, ale docela útulné. Akorát pro mě.
Jediná potíž je, že nemohu vstoupit dovnitř, kdy chci.
.
Nechej toho, Sylvie. Musíme už odejít.
Nač ta panika? Dám si ještě jedno martini.
Prosím, Sylvie. Je čtvrt na devět.
Nejdříve se nemůžeš dočkat, abys mě sem dostal, a pak honem honem.
- Připadám si jako štětka. - Drahoušku, tak to není.
Ale slíbil jsem Buddymu, že budu pryč v osm.
- Jaký Buddy? Čí je to byt? - Ale jeden šmudla, úředník.
- Dobrý večer, pane Baxtere. - Dobrý večer, paní Liebermanová.
To je teda počasí. Určitě za to mohou ti pošuci na Mysu Canaveral.
- Zabouchl jste si dveře? - Ne, ne. Jen čekám na přítele.
- Dobrou noc, paní Liebermanová. - Dobrou noc, pane Baxtere.
- Kde bydlíš? - Říkala jsem ti to. U maminky.
- A kde bydlí ona? - 179. ulice, v Bronxu.
- Doprovodím tě do metra. - Cože!? Zaplatíš mi taxíka.
- Proč všechny dámy žijí v Bronxu? - Ty si sem vodíš jiné slečny?
Ovšemže ne. Jsem šťastně ženatý muž.
- Ehh, paní Dreyfussová. - Děje se něco?
Nee.. Asi jsem... upadl mi klíč. Aha, tady je.
Slyšela jsem nějaký hluk z vašeho pokoje.
Že by zloději?
Ale ne, není tam nic, co by mohli ukrást. Dobrou noc.
.
Promiň, že ruším, Buddy, ale ta slečinka si tady zapomněla galoše.
Pane Kirkeby, nechci si stěžovat, ale měli jste být pryč v osm.
Já vím, ale tyhle věci nefungují vždycky na čas.
V létě mně to nevadí, ale když je deštivá noc...
- Ještě jsem ani nevečeřel. - Dobrá, dobrá.
Aha!
Podpořím vás u Sheldraka na personálním.
- Pan Sheldrake? - Ano.
Probírali jsme možná povýšení. Řekl jsem mu, že jste výborný hoch.
Pořád hledají mladé manažery. Jste na cestě vzhůru.
- Ale taky vám došel koňak. - Pan Eichelberger, oddělení půjček a hypoték.....
- měl včera halloweenový večírek. - Nechte tu nějakou vodku a vermut a nadepište je mým jménem.
- Dobře, ale stále mně dlužíte za poslední dvě lahve. - Zaplatím v pátek.
A co se vlastně stalo s těmi dobrými sýrovými tyčinkami, co jste zde vždy míval?
Sýrové tyčinky?
Na zdraví.
- Dobrý večer, Baxtere. - Dobrej, doktore. Od případu?
Jo. Nějaký šašek u Schraffta snědl sendvič i s párátkem.
- Tak jo, dobrou. - Čau, Baxtere.
Když se dívám, kolik lahví vždycky vynášíš... musíš mít železné ledviny.
To není ode mně. Semtam přijde pár lidí na drink
Nicméně, i tak musíš být železný muž.
Podle toho, co slyším přes zeď, hrneš každou noc.
- Omlouvám se, jestli je to moc hlučné. - Občas je i víc hlasů.
- Nešťastníku. - No jo. Tak zatím, doktore.
Víš, Baxtere, pracuji ve výzkumu v Kolumbijském lékařském centru.
- Mohu tě požádat o laskavost? - Mě?
Až budeš psát závěť - a podle toho, jak žiješ, bys už měl -
nepřenechal bys tělo naší univerzitě?
Moje tělo? Obávám se, že vás musím zklamat. Dobrou noc, doktore.
Pomalu, chlapče.
Och, bože.
Z nejslavnější pokladnice filmové klasiky, dnes představujeme...
..Gretu Garbo, Johna Barrymora...
..Joan Crawfordovou, Wallace Beeeryho a Lionela Barrymora...
...ve filmu "Hotel Grand".
Ale nejdříve slovo našeho sponzora.
Pokud chcete kouřit moderně, nenechte se napálit falešnými reklamami na filtry.
.
A nyní, "Hotel Grand"
s Gretou Garbo, Johnem Barrymorem,
Joan Crawfordovou, Wallacem Beerym a Lionelem Barrymorem.
Ale předtím ještě slovo od našeho druhého sponzora.
Přátelé, viklají se vám zubní protézy?
.
- Haló. - Ahoj, Buddy.
Jsem v baru na 61. ulici a tak jsem si řek, že bych ti mohl cinknout.
To je od tebe moc fajn, ale... kdo volá?
Dobisch. Joe Dobisch, z Administrativy.
- Aha, pane Dobischi, nepoznal jsem váš hlas. - To nic, Buddy.
Jak řikám, jsem na 61. a asi budu mít kliku...
Omlouvám se, pane Dobischi. Rád vám chlapcům pomáhám, ale je fakt už dost pozdě.
- Jde to přeložit na jindy? - Poslouchej, hochu. Toto nemůžu pustit.
Ona je jako Marilyn Monroe.
Jsem v posteli. A vzal jsem si prášek na spaní. Takže se obávám, že odpověď je ne.
Hele, Baxtere. Děláme hodnocení měsíční výkonnosti. Zařadím tě do první desítky.
Chceš přece jít nahoru, že?
Jo, ale jak můžu být výkonný v práci, když se nemůžu ani vyspat?
Je jenom jedenáct, a stačí mně to na tři čtvrtě hodinky.
Jsem tak osamělá. Komu vlastně voláš?
- Mamince. - To je krásné. To je opravdu nádherné.
Ach!
Tak 30 minut. Co na to říkáš, Bude?
Nemám žádný pití, nemám čisté sklenice...
- A žádné sýrové tyčinky. Vůbec nic! - O to se postarám.
Nechej jen klíče pod rohožkou a vypadni.
Dobře, pane Dobischi.
Jak si přejete, pane Dobischi.
Žádný problém, pane Dobischi! Buďte mým hostem!
U Buddyho se nikdy nezavírá.
"Jako Marilyn Monroe!"
- Tady? - Jo.
- Kolik? - 70 centů.
Vezmi peníze, prosím.
Dej pozor!
- Dej mu dolar. - Děkuju, slečno.
Dej ji zpátky, miláčku!
Hodná holčička.
- Myslíš, že to je dobrý nápad? - Ten nejlepší.
Otravovat tvou maminku tak pozdě v noci.
Jenom se na ni neohlížej. Jednou si vyskočí a je bez zaměstnání.
.
Vezmi klíče, prosím.
Tam ne, pod rohožkou.
- Pod rohožkou? - Jo. No tak.
Otevři, nemáme na to celou noc.
- To je byt tvojí maminky? - Jasně.
.
Mildred! Už je tu zase!
- Dobré ráno, pane Kirkeby. - Jak se vede, Baxtere?
- Moc práce? - Ano, pane. Opravdu dost.
Dobré ráno pane Kessele, slečno Robinsonová, pane Williamsi, slečno Livingstonová.
Dobré ráno, pane McKellowayi, paní Schubertová, pane Davisi.
Dobré ráno, pane Kirkeby. Dobré ráno, pane Baxtere.
- Zdravíčko, slečno Kubelíková. - To je vše. Jeďte.
Pozor na dveře, prosím. Vyrážíme.
- Co se stalo s vašimi vlasy? - Znervózňovaly mě, tak jsem si je odstřihla.
- Velká chyba, že? - Ne. Mně se líbí. [Potahuje nosem.]
- Máte rýmu. - Jo. Raději se nepřibližujte.
- Já nemám nikdy rýmu. - Fakt?
Četl jsem nějaké statistiky o nemocech a nehodách.
Průměrný Newyorčan ve věku mezi 20 a 50 má dvě a půl rýmy ročně.
- To zní hrozně. - Proč?
Když nemám ani jednu rýmu za rok, tak nějaký chudák jich pak musí mít pět.
- Jo. To jsem já. - Měl jste zůstat v posteli.
Měl jsem být v posteli včera v noci.
Devatenáct!
Pozor na schod.
- Pozor na ruce, pane Kirkeby! - Prosím?
Jednoho dne zavřu dveře dřív a...
Příští je dvacítka!
Tahle Kubelíková. Chlapče, s ní bych jel pomalým výtahem až do Číny!
- Je nejlepší operátorka výtahu v budově. - Já jsem taky dobrý.
- Ale nechce si se mnou dát schůzku. - Možná je to věc přístupu.
Spousta chlapů tady zkoušela všechny druhy přístupu. Žádný úspěch.
- Co se snaží dokázat? - Co když je to prostě hezká a slušná dívka.
Slyšte. Jste malý Lord Fauntleroy.
.
Dobrý den. Pan Dobisch? Baxter z 19. patra.
Á, Buddy!
Zrovna jsem ti chtěl volat. Omlouvám se za tu zeď v obýváku.
Moje přítelkyně trvala na tom, že Picasso je babrák, tak začala malovat na zeď.
Nevolám vám kvůli Picassovi.
Jde o klíč od bytu. Měl jste jej nechat pod rohožkou.
Dal jsem jej tam. Přesně si na to pamatuji.
Jistě, našel jsem ho. Jenomže to byl špatný klíč!
Opravdu? Tak proto jsem se nemohl dostat dnes ráno do manažerské koupelny.
A já jsem se nemohl dostat do svého bytu!
Takže jsem ve čtyři ráno vzbudil paní domácí a musel jsem se doprošovat.
To je ale hloupé. Hned vám ten klíč pošlu.
A co se týká vašeho povýšení.
Pošlu váš výkaz výkonnosti hned Sheldrakemu z personálního.
Určitě se vám ozve ještě dnes.
Díky, pane Dobischi.
.
Od pana Dobische.
Moment.
Pro pana Dobische.
Mhm.
.
Vanderhof, public relations.
Aha, Baxter. Okamžíček.
V pořádku, slečno Finchová. Napište, co jsem vám zatím nadiktoval.
Musím vás zklamat...
...ale dnes večer rezervuji byt sám pro sebe, musím to zrušit.
Zrušit? Ale ona má narozeniny. Už jsem objednal dort.
Jsem nemocný. Mám hroznou rýmu a horečku. Musím hned z práce do postele.
Jestli máte rýmu, běžte do tureckých lázní. Buďte tam celou noc! Vypoťte se!
Takhle chytnu zápal plic. Jestli ho dostanu, budu v posteli měsíc.
OK, máte pravdu. Přesuneme to na příští středu večer.
- Je to jediný večer, který mohu. - Středa, středa...
Mám tady někoho.
Zkusím s tím něco udělat. Zavolám zpátky.
- Pane Eichelbergere. - Baxtere. O co jde?
Ve středu to nejde? No, to je ale čára přes rozpočet.
Čtvrtek? Ne, čtvrtek nemůžu.
Domluvme se na pátek.
Pátek.
Zkusím s tím něco udělat. Zavolám vám zpátky.
Co se týká prémií a účtování, jsou výsledky o 18 procent lepší.
.
Haló? Baxtere. Co je?
Mohl byste místo pátku ve čtvrtek?
Uděláte mně velkou laskavost.
Podívám se. Zavolám vám zpět.
Klidný život. Spojuji.
Sylvie, to je pro tebe.
Ano?
Ach, ahoj.
Jasně že jsem se dostala domů v pořádku. Dlužíš mi 45 centů.
Sylvie, mohli bychom se sejít místo v pátek ve čtvrtek večer?
Ve čtvrtek? Ale to jsou Nedotknutelní s Bobem Stackem!
S jakým Bobem?
Dobrá, budeme se dívat v bytě! To je skvělé!
Haló, Baxtere? Čtvrtek vyhovuje.
Díky, pane Kirkeby.
Pane Eichelbergere, pátek by šel.
Pan Vanderhov? Středa je OK.
Ano, vyřídím.
Baxtere, z personálního. Sekretářka pana Sheldrakea.
Snažila se vám dovolat během posledních 20 minut. Čeká na vás nahoře.
- Hodlají tě povýšit? Nebo vyhodit? - Chceš se vsadit?
- Jsem tady dvakrát dýl než ty, ale... - O dolar?
Platí!
- Jedete nahoru? - Ach! Promiňte.
27, prosím. Ale jeďte pomalu. Vezete vzácný náklad.
27.
Možná to nevíte, slečno Kubelíková, ale jsem v první desítce v efektivitě...
takže tohle by mohl být dobrý den na povýšení.
Už jste jako ten Kirkeby.
- A proč ne, když mně chtějí vykopnout nahoru? - Držím vám palce.
Víte, že jste jediný, který si ve výtahu sundá klobouk?
Ve výtahu se s těmi chlapy něco stane.
Je to změna postoje. Krev se jim nahrne do hlavy.
- Mohla bych vám vykládat... - S radostí si to poslechnu.
Mohli bychom skočit na oběd dole v kafetérii.
Nebo večer, po práci?
- 27. - Ach.
- Doufám, že vám to vyjde. - Já taky.
Proč mě jenom zavolali dnes, s mou rýmou.
- Jak vypadám? - Dobře. Moment.
Díky.
Všiml jsem si, že když jste ve výtahu, máte vždy květinu.
Mnoho štěstí. A utřete si nos.
C. C. Baxter, normální prémiové účty. Pan Sheldrake mě zavolal.
Já jsem vám volala. Tedy, zkoušela jsem to 20 minut.
- Omlouvám se. - Prosím, dále.
- Baxter? - Ano, pane.
Pojďte dál.
Byl jsem zvědav, jak vypadáte, Baxtere.
- Posaďte se. - Ano, pane Sheldrake.
Slyšel jsem o vás moc pěkné věci.
Pan Dobisch říkal, že jste loajální, pracovitý, schopný.
- To říkal pan Dobisch? - Pan Kirkeby mně říkal, že často pracujete přes čas...
... bez příplatků. - Víte, jak to je. Je hromada práce.
Pan Vanderhof z Public relations a pan Eichelberger z dluhů a půjček...
...oba by vás chtěli ve svých odděleních.
Jsem poctěn.
Povězte, Baxtere. Jak to, že jste tak oblíbený?
- Nevím. - Přemýšlejte.
- Mohl byste zopakovat otázku? - Podívejte se, Baxtere. Nejsem tak hloupý.
Vím o všem, co se v téhle budově děje, každý den po celý rok.
Opravdu?
V roce 1957 jsme zde také měli oblíbeného zaměstnance, nějakého Fowlera.
Ukázalo se, že provozuje sázkovou kancelář...
... a používá náš počítač IBM, aby si počítal pravděpodobnost výhry.
Den před Derby v Kentucky jsem zavolal na policii, která jej zatkla.
- Na policii? - Správně.
A co to má co společného se mnou? Neprovozuji žádnou ilegální hernu.
- Tak co provozujete? - Pardon?
Mezi Kirkebym, Vanderhofem, Eichelbergerem a Dobischem cestuje nějaký klíč.
Je to klíč k jistému bytu.
- Komupak ten byt patří? - Komu?
Loajálnímu, slušnému, spolupracujícímu C. C. Baxterovi.
- Ach. - Popíráte to?
Ne. Dovolte mně to vysvětlit.
To bude nejlepší.
Takže...
..asi před rokem jsem nastoupil do večerní školy, studoval účetnictví pro pokročilé.
Jeden z kolegů z našeho oddělení žije v Jersey, a musel jít na banket ve městě.
Potřeboval místo, kde by se mohl převléci do smokingu, tak jsem mu dal klíč.
No a nějak se to rozšířilo, takže různí pánové náhle začali potřebovat jít na bankety.
Dáte klíč jednomu, nemůžete říci ne jinému. Trochu se mně to vymklo z rukou.
Baxtere, pojišťovna je postavena na důvěře veřejnosti.
Zaměstnanec, který provozuje něco takového...
Kolik členů má ten váš malý klub?
Jen čtyři. Z celkem 31 259.
Takže můžeme být na zaměstnance hrdí... procentuálně.
O to nejde. Čtyři shnilá jablka v sudu, bez ohledu na to, jak je sud velký...
- Víte, co by se stalo, kdyby se to dostalo ven... - Nedostane!
Věřte mně. Už nikdy. Ode dneška už nikdo ten klíč nedostane.
- Kde je váš byt? - 67. západní.
Nemáte potuchy, co si vytrpím s domácí a sousedy, kvůli těmhle věcem.
Jak to děláte s klíčem?
Dám jim ho v kanceláři a oni mi ho dají pod rohožku. Už nikdy. Slibuji.
.
- Ano, slečno Olsenová? - Pane Sheldrake, máte hovor na dvojce.
Ano, drahá. Kde jsi?
Musela jsi jít k Tommymu, k tomu zubaři? Žádné kazy? Dobře. Počkej minutku.
- Kam jdete, Baxtere? - Nechci vyrušovat.
- Jelikož jsme to už probrali... - Ještě jsme to neprobrali.
Proč ti volám... nebudu dnes večer doma.
Šéf pobočky z Kansas City je ve městě. Beru ho do divadla.
Na "Hudebníka", co jiného?
Ne, nečekej na mě, drahoušku. Sbohem.
Baxtere. Už jste viděl "Hudebníka"?
Ještě ne. Prý je to docela elegantní show.
Co si tam takhle zajít dnes večer?
Vy a já? Měl jsem pocit, že hovoříte o šéfovi pobočky z Kansas City.
Ne, mám jiné plány. Vezměte si oba lístky.
To... je od vás velmi laskavé.
Ale není mně dobře. Mám rýmu. Musím ležet doma.
Baxtere, neposloucháte mě. Říkal jsem, že mám plány.
Já taky. Musím si vzít čtyři aspiríny a skočit do postele.
Takže dejte lístky někomu jinému.
Baxtere, nedávám vám tyto lístky. Vyměňuji je.
Vyměňujete? Za co?
Také říkají, že jste bystrý, mazaný a máte fantazii.
Ech?
No...
Myslí vám to, Baxtere. Příští měsíc nastanou personální změny.
Podle mne jste budoucí manažer.
- Opravdu? - A nyní mi dejte ten klíč.
A napište adresu.
Je to druhé patro. Na dveřích není žádné jméno. Jen "Byt 2A".
- Hrozná rýma. - Uvolněte se, Baxtere.
Ano, díky, pane.
Prosím, gramofon s citem.
A co se týká pití.
Něco jsem ráno objednal. Nevím, kdy to doručí.
- Nezapomeňte, bude to naše malé tajemství. - Ovšem.
- Víte, jak jsou lidé nediskrétní. - O to nemějte strach.
- Ne že bych měl co skrývat. - Určitě ne! Ostatně to není moje věc.
Čtyři jablka, pět jablek. Jaký je v tom rozdíl?
Percentuelně.
Dobře, Baxtere. Mějte se pěkně.
Vy také, pane.
Takže si říkám, že muž v jeho postavení mě vezme do El Morocca.
Místo toho jdeme do Hamburger Heaven a pak do bytu nějakého úředníčka.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Á! Slečno Kubelíková?
Čekal jsem na vás. Skoro jsem vás nepoznal.
Poprvé vás vidím v civilních šatech.
Jak jste se měl v 27. patře? - Príma.
- Viděla jste "Hudebníka"? - Ne.
- A chtěla byste? - Ovšem.
Tak si něco nejdříve zakousneme, a půjdeme.
- Ach, myslíte dnes? - Jo.
- Omlouvám se, ale nemohu. Mám schůzku. - Ach.
- Myslíte... přítelkyni? - Ne. Myslím muže.
Nechtěl jsem být indiskrétní. Chlapci v kanceláři se ptají, jestli jste vůbec...
Klidně jim to řekněte.
Ta schůzka... je to jen schůzka? Nebo něco vážnějšího?
No, bývalo to vážné. Já jsem to brala vážně. Ale on ne.
Takže teď je to už víceméně mrtvé.
- Takže v tom případě, byste... - Bohužel ne.
Slíbila jsem mu drink. Volal mi celý týden.
Chápu.
No, byl to jenom nápad. Nechtěl jsem nechat propadnout lístek.
- V kolik to začíná? - 8.30
Dobře. Uvidíme se před divadlem.
To je báječné! Je to Majestic na 44. ulici.
Počkám vás ve foyeru.
Víte, cítil jsem se tak zle dneska ráno. Měl jsem 38° horečky.
A pak přišlo moje povýšení, a pak... 11 řada vpravo.
A to jste říkala, že mám zůstat v posteli.
- A co vaše rýma? - Jaká rýma?
A po divadle, můžeme vyrazit do města.
- To mám od Arthura Murraye. - Vidím.
Ve Village je skvělá kapela, v El Chico.
- Hned za rohem, kde bydlíte. - To vypadá dobře.
- Jak víte, kde bydlím? - No... já dokonce vím, s kým bydlíte.
Vaše sestra a švagr.
Vím, kde jste se narodila a kdy. Znám všechny tyhle věci.
Jak to víte?
Před několika měsíci jsem měl vaši kartu pojištění.
Znám vaši výšku a váhu a číslo vašeho zdravotního pojištění.
Měla jste spalničky a zarděnky a slepé střevo.
O tom slepém střevě kolegům nevyprávějte.
Nechci, aby jim vrtalo hlavou, jak jste to zjistil. Sbohem.
8.30!
.
- Dobrý večer, pane Sheldraku. - Ne tak nahlas, Fran, prosím.
Stále se obáváš, že by nás někdo mohl vidět spolu?
- Vezmu ti plášť. - Ne, Jeffe. Nemohu se zdržet moc dlouho.
- Objednáš mi daiquiri s ledem? - Už se to nese.
- Ostříhala sis vlasy. - Ano.
- Měl jsem je raději dlouhé. - Já vím.
Chceš si schovat pramínek do peněženky?
- Dobrý večer, slečno. Rád vás zase vidím. - Díky.
Jak dlouho je to, Fran? Měsíc?
Šest týdnů. Ale kdo by to počítal?
Chybělas mi.
Jako za starých časů.
Stejný podnik. Stejná skladba.
- Bylo to peklo. - Stejná omáčka. Sladkokyselá.
Nevíš, jaké to je, být vedle tebe ve výtahu.
"Dobré ráno, slečno Kubelíková". "Dobrou noc, pane Sheldrake".
Pořád jsem do tebe blázen, Fran.
Nezačínejme znovu, Jeffe. Prosím. Už je to za námi.
Nevěřím ti.
Podívej, Jeffe. Strávili jsme v létě dva báječné měsíce.
Ale to je vše. To se stává.
Žena s dětmi vycestuje, šéf flirtuje se sekretářkou...
... nebo kadeřnicí, nebo holkou z výtahu.
A je tu září, zábava skončila. Sbohem.
Děti jdou zpátky do školy, šéf zpátky k ženě...
... a holka...
Už nedělají tyhle krevety tak, jak dělávali.
Nikdy jsem se s tebou neloučil, Fran.
Na chvíli jsi mohla sama předstírat, že jdeš se svobodným mužem.
A jednoho dne se začne pořád dívat na hodinky...
... a ptá se tě, jestli na něm není vidět rtěnka...
... a spěchá, aby stihl vlak v 7.14 do White Plains.
Tak si dáš černou kávu..
.. sedíš a říkáš si...
... proč to všechno začíná být tak... ošklivé.
Jak myslíš, že jsem se cítil já v tom vlaku v 7.14 na cestě domů?
Proč mi pořád voláš, Jeffe? Co ode mě chceš?
Chci tě zpět, Fran.
Ne, pane Sheldraku. Je obsazeno. Musíte použít jiný výtah.
Nedáváš mi šanci, Fran. Chtěl jsem se s tebou sejít, protože ti chci ti něco říci.
- Tak ven s tím, povídej. - Tady ne. Pojďme jinam.
- Ne. Mám schůzku v 8.30. - Oh.
- Důležitou? - Moc ne, ale půjdu tam.
- Máte vybráno? - Ne. Dnes nebudeme večeřet.
Jen přineste další dva drinky, prosím.
.
Fran, vzpomínáš si na poslední společný víkend?
To víš že ano. Jak jsi půjčil tu děravou loď, já v černém negližé v záchranném kruhu.
Vzpomínáš, o čem jsme mluvili?
- O spoustě věcí. - O tom, že se chci rozvést.
Nehovořili jsme o tom oba. To ty sám.
Nevěříš mi, že?
Mají to na jedné gramofonové desce. "Hudba, která ji oklame"
"Moje žena mně nerozumí. Ty jsi to nejlepší, co mě v životě potkalo.":
- Stačí, Fran. - "Důvěřuj mi, drahá. Zvládneme to."
- Nejsi zábavná. - Ani jsem se nepokoušela.
- Fran, poslouchej minutku. - Dobře. Promiň.
Dnes ráno jsem mluvil s právníkem. Ptal jsem se ho, jak to zařídit nejlépe.
- Zvládnout co? - Co myslíš?
Na rovinu, Jeffe. Nikdy jsem tě nežádala, abys opustil svou ženu.
Ovšemže ne. Nemělas s tím nic společného.
Jsi si jistý, že to opravdu chceš?
Jsem si jistý... stačí, když mně řekneš, že mě stále miluješ.
Ty víš, že ano.
Fran.
.
Jeffe, miláčku...
Je moc lidí. Pojďme pryč.
.
Taxi!
- Jeffe, mám schůzku, pamatuješ? - Miluju tě, pamatuješ?
- [píská] - Kam jedeme?
- Ne zas do té děravé lodi? - Slibuji.
67. západní, č. 51.
Gratuluji.
Dovolíte? C, C. Baxter - to jsem já.
Díky.
.
Ahoj, Buddy. Díky za všecko a vůbec.
- Ahoj, chlapci. - Takže, máš to, tak jako jsme slibovali.
Príma kancelář. Jméno na dveřích, koberec na podlaze.
Týmová práce: tak, jak to má ve správné firmě být. Jeden za všechny, všichni za jednoho.
- Víš, co tím myslím? - Mám určitou představu.
Baxtere, jsme trošku zklamaní z tvé vděčnosti.
- Ach, jsem za to velmi vděčný. - Tak proč před námi zamykáš dveře?
Posledních pár týdnů to bylo trochu namáhavé... ta rýma a tak, znáte to.
Přinesli jsme ti míček, a ty už s námi nechceš hrát.
No, on je to taky můj byt. Není to veřejné hřiště.
Takže máš dívku, což nám nevadí. Ale ne každou noc celý týden!
Jsi velice sobecký!
Minulý týden jsem si musel půjčit auto mého synovce a jet se Sylvií do drive-in kina v Jersey.
Jsem už na to moc starý... myslím na ten Volkswagen.
Chápu vaše starosti. Věřte mi, moc mně to mrzí.
- Bude tě to mrzet ještě víc. - Vyhrožujete mně?
Poslouchej, Baxtere. Povýšili jsme tě a můžeme tě taky zase shodit.
- Dobré ráno, pane Sheldraku. - Dobré ráno, pánové.
- Baxtere, co říkáte na vaši kancelář? - Díky, pane. Velmi vám děkuji.
Neděkujte mně. Doporučili vás vaši přátelé.
- Jen jsme se zastavili a popřáli mu hodně štěstí. - Víme, že nás nezklamete.
Sbohem, hoši. Zastavte se kdykoli, dveře budou vždy otevřené... do mé kanceláře.
Líbí se mi, jak jste to zvládl, Baxtere.
- Jak se cítíte jako manažer? - No, dobrý.
- Budu pracovat tvrdě, abych si zasloužil vaši důvěru. - To jistě budete.
Co se týká bytu. Když jste povýšen, zvládnete pořídit druhý klíč?
- Doufám, že ano. - Znáte mou sekretářku, slečnu Olsenovou?
- Ano, ta je moc hezká. Je ona tou šťastnou dívkou..? - Ach, to ne.
Jen jsem chtěl říci, že ona bude poslíček, bude nosit klíč sem a tam.
- Je potřeba být opatrný.
Mám... něco, co myslím patří vám.
- Mně? - Tedy, té slečně, ať je to kdokoli.
- Našel jsem to včera na gauči. - Ach. Díky.
Zrcadlo je rozbité - už bylo, když jsem to našel.
- Jo. Hodila to po mně. - Prosím?
Znáte to. Dřív nebo později vám ztropí scénu.
Jo, vím jaké to je.
Scházíte se s holkou párkrát do týdne, abyste si povyrazil a ona si hned myslí, že se rozvedete.
- No je to fér? - Ne, pane, je to velmi nefér.
- Zvlášť vůči vaší ženě. - Ano.
Já vám závidím, Baxtere. Jste svobodný, můžete mít všechny dívky co chcete. Bez komplikací.
Jo jo, bezstarostný život.
- Napište mě znovu na čtvrtek večer. - OK.
A obstarám ten druhý klíč.
- Veselé vánoce. Spojím vás. - Veselé vánoce. Pojišťovna Klidný život.
Veselé Vánoce! Spojuji.
Ano? Ano?!
Kde?
Jasně!
Sledujte někdo moji linku! Na devatenáctém patře jede večírek!
Zábavné jet na saních s jedním koněm...
Hej! Rolničky, rolničky, zvoňte celou cestu...
Zábavné jet na saních s jedním koněm...
.
Tak jsem mu řekla: "Naposledy. Buď si pořídíš větší auto nebo menší milenku."
Slečno Kubelíková? Slečno...
- Veselé Vánoce! - Díky.
- Myslela jsem, že se mně vyhýbáte. - Jak jste na to přišla?
V posledních šesti týdnech jste jel mým výtahem jen jednou a nesundal jste si klobouk.
No, po pravdě mě docela mrzí, že jste tenkrát nepřišla na tu schůzku.
Máte pravdu. To bylo neomluvitelné.
- Odpouštím vám. - To byste neměl.
Nemohla jste si pomoci. Nelze jen tak odejít od jednoho muže...
... jen proto, že máte rande s jiným.
- Udělala jste správnou věc. - Nebuďte si tak jistý.
Že nosím uniformu, to ze mě ještě nedělá skautku.
Slečno Kubelíková, druhý administrativní asistent musí mít dobrý odhad povahy.
Pokud mohu soudit, jste úžasná.
Myslím, slušná... a tak vůbec.
Na zdraví.
- Ještě jednu. - Neměla bych pít, když řídím.
Máte pravdu. Vzhledem k mé pravomoci, prohlašuji tento výtah za nefunkční.
Připojíme se k domorodcům?
- Proč ne? Vypadají přátelsky. - Nevěřte tomu.
Budou se konat lidské oběti. Bílé límečky budou vhozeny do počítačů...
... a proděravěny čtvercovými dírkami.
- Kolik panáků máte v sobě? - Tři!
- Myslela jsem si to. - Moment. Slyším zvuk tekoucí vody.
- Budu hned zpátky! - Počkám tady.
- Ahój.
Jak se daří manažerovi pobočky z Kansas City?
- Prosím? - Jsem Olsenová.
Sekretářka pana Sheldrakea.
Nemusíte na mě hrát nevinnou.
Říkával své ženě, že jsem manažer ze Seattle...
...už před čtyřmi lety, když jsme spolu měli malé cinky-linky.
- Nevím, o čem mluvíte. - Přede mnou to byla Rossiová z auditního.
A po mně to byla slečna Kochová z invalidních pojistek.
A těsně před vámi to byla slečna, ehm...
Jak jen se jmenuje? Z 25. patra.
- Dovolíte? - Proč? Ještě jsem vám neřekla všechno.
Je to v něm. Je skvělý obchodník!
Vždy ten stejný box v čínské restauraci...
...a ta stejná hra s rozvodem.
No a na konci se svíjíte s vajíčky "foo yung" na tváři.
Slečno Kubelíková!
No, díky, slečno Olsenová.
Vždycky ráda udělám něco pro naše slečny v uniformě.
Jste v pořádku? Co se děje?
Nic. Asi je tu na mě moc lidí.
Tak pojďme do mé kanceláře. Mám tam něco, na co bych rád znal váš názor.
Mám vlastní kancelář. Jsem druhý nejmladší manažer ve firmě.
Ten ještě mladší je vnuk předsedy představenstva.
Dovolíte?
Slečno Kubelíková, rád bych znal váš osobní názor.
Měl jsem to pod stolem celý týden. Stál 15 dolarů.
Ale neměl jsem dostatek odvahy jej dát na hlavu.
Říkají mu "model Mladý manažer". Co na něj říkáte?
Asi jsem přestřelil, co?
- Líbí se mi. - Opravdu?
Nebudete se stydět s někým v takovém klobouku?
- Jistě že ne. - Možná bych si jej měl dát trošku na stranu.
- Je to lepší? - Mnohem lepší.
Takže, jestli se nestydíte...
... co kdybychom si večer vyrazili? Tedy vy, já a klobouk.
Zakorzujeme si po páté Avenue a někam zapadnem.
- Dneska mám špatný den. - Rozumím. Vánoce, rodina...
Měla bych jít zpátky do svého výtahu, nebo mě vyhodí.
Žádný strach. Mám vlivného přítele na personálním.
Znáte pana Sheldrakea?
- Proč? - Pijeme stejné kafe.
Poslal mi vánoční pohlednici. Tady.
Roztomilý obrázek.
Mohl bych s ním promluvit. Zařídit vám povýšení.
- Nechcete být spouštěčem výtahů? - Žebřík nade mnou má ještě hodně příčlí.
Žádný problém. Proč to neprobereme přes svátky?
Zavolám vám, vyzvednu vás, vyrazíme si ven. Opravdu se to takhle nosí?
Myslím, že jo. Tu máte.
Není moc na stranu? Tahle firma je hodně konzervativní.
Nechci, aby si lidé mysleli, že jsem nějaký bavič.
Co se děje?
- Zrcadlo. Je rozbité. - Ano, vím.
Mám to tak ráda. Vidím se v něm tak, jak se teď cítím.
.
Telefon.
Ano?
Pardon, minutku.
- Pokud dovolíte, je to osobní. - Pěkné Vánoce.
Ano, pane Sheldrakeu.
Ne, nezapomněl jsem. Stromeček stojí a Tom a Jerry jsou v ledničce.
Ano, pane. Vám také.
.
Hej! Kam jdeš, Buddy?
Párty teprve začíná.
Poslouchej chlapče. Mohli bychom zítra odpoledne?
Nemohu ji vzít zase do toho drive-in kina, auto nemá vyhřívání. Ve čtyři, OK?
.
Hej, Charlie! Dej mě panáka bourbona!
.
Objednej mi drink a já objednám hudbu.
Rum Collins.
Eh.
Rum Collins... a ještě další panďuláček.
.
Máte rád Castra?
Říkám, máte rád Castra?
- Co je to Castro? - Však víte. Ten hlavoun na Kubě.
- S tím srandovním fousem. - A co je s ním?
Pokud vím, tak je to pěknej dacan.
Před dvěma týdny jsem mu napsala dopis. Ještě neodpověděl.
Skutečně?
Chtěla jsem, aby pustil Mickeyho na Vánoce.
- Kdo je Mickey? - Můj muž.
Je v Havaně v base.
- Pletl se do revoluce? - To by Mickey nikdy neudělal.
Je žokej. Chytili jej, jak dopuje koně.
No, nemůžou všichni vyhrát.
Předvečer Vánoc, a v celém domě
ticho, ani hlásek.
Nic. Ani pohyb.
Jak u blbejch.
- Ženatý? - Ne.
- Rodina? - Ne.
V takovou noc je skličující zůstat v prázdném bytě.
Řekl jsem, že nemám rodinu. Neřekl jsem, že mám prázdný byt.
.
No tak, Fran. Nechej toho.
Chceš tady jenom sedět a fňukat?
Nechceš se mnou mluvit? Neřekneš mně, co je špatně?
Vím, že si myslíš, že to zdržuju, ale když je jeden 12 let ženatý...
... nemůžeš jenom u snídaně říci. "Nechci cukr. Chci se rozvést."
Není to tak jednoduché.
A navíc je špatná doba. Děti jsou doma ze školy, tchánovi na návštěvě.
Nemůžu to teď otevřít.
.
To nejsi ty, Fran. Vždycky jsi měla dobrou náladu.
Jsem to já. Šťastný idiot. Milión úsměvů.
No, hned je to lepší. Aspoň se mnou mluvíš.
Na párty se mně dnes stala podivná věc.
Srazila jsem se s tvou sekretářkou, Olsenovou.
Však víš - techtle mechtle.
Smála jsem se tak, že jsem chtěla zemřít.
To tě trápí, Fran? Olsenová, to je dávná historie.
Jo, v historii jsem byla vždycky slabá.
Takže jestli si dobře pamatuju. Slečna Olsenová, a potom slečna Rossiová.
Ne, ta byla dřív. Slečna Kochová přišla po slečně Olsenové.
- Fran... - A teď uvažuj.
Nějaké šťastné děvče v budově už se chystá přijít po mně.
OK, Fran. Asi jsem si to zasloužil.
Ale zeptej se sama sebe: proč chlap běhá okolo tolika děvčat?
Protože je doma nešťastný. Protože je sám. Proto.
Ale to bylo všechno před tebou, Fran. Přestal jsem běhat.
Jak jsem mohla být tak hloupá? Měla jsem se z toho poučit.
Když jsi zamilovaná do ženatého muže, nemáš si líčit oči.
Jsou Vánoce, Fran. Nehádejme se, ano?
- Veselé vánoce. - Co je to?
Aha. Náš přítel z čínské restaurace.
- Díky, Fran. Raději to nechám zde. - Jo, raději ano.
Ach, mám pro tebe dárek.
Nevěděl jsem, co ti dát. Ale je mi trochu trapné nakupovat, takže...
Tady máš sto dolarů. Kup si co potřebuješ.
U Bergdorfa mají pěkné tašky z krokodýlí kůže.
Neuvědomil jsem si, že je tak pozdě. Je čtvrt na sedm. Nesmím zmeškat vlak.
Kdybychom neztratili tolik času... Musím domů, nachystat vánoční stromek.
Dobře. Jen jsem si říkala, že když jsem byla placená za...
Nemluv tak, Fran.
- Nesnaž se ze sebe dělat lacinou holku. - Sto dolarů? To není laciné.
Musíš přece platit někoho za půjčování tohoto bytu.
Přestaň, Fran.
Ujede ti vlak, Jeffe.
Jdeš také?
Ne, běž. Musím si spravit nalíčení.
Nezapomeň zhasnout. Uvidíme se v pondělí.
Ano. V pondělí.. a ve čtvrtek...
..a zase v pondělí, a zase ve čtvrtek.
Už to nebude nikdy jako dříve, Fran.
Miluji tě.
Opatrně. Rtěnka.
Veselé vánoce.
- Dopijte,lidi. Zavírám. - Je ještě brzy, Charlie.
- Víš, jaký je dnes večer? - Vím, Charlie. Vím. Pracuju venku.
Hej, vypněte to, ano? Jděte domů. V.E.N. Ven!
Kam půjdeme? Ke mně nebo k tobě?
Můžeme jít ke mně. Každý druhý tam chodí.
Chudák Mickey. Když si vzpomenu, že je ve vězení v Havaně...
Chceš vidět jeho fotku?
Nijak zvlášť.
Je tak hezký. Metr šedesát, 50 kilo.
Jak malý pejsek.
- Smím mít osobní otázku? - Ne.
Máš svou dívku?
Může tam být dívka, ale není moje.
- Pořád na ni myslíš? - Zřejmě mě moc neznáš.
- Neznám tě vůbec. - Tak prosím:
C. C. Baxter. Mladší manažer. Absolvent institutu Arthura Murraye... milovník.
Jsem MacDougallová. Pro tebe Margie.
Tudy, paní MacDougallová.
Jé! To je roztomilé!
Paní MacDougallová, považuji za slušnost vás varovat...
...jste sama s notorickým sexuálním štvancem.
- Kecáš! - Zeptej se každého okolo.
V podstatě, když budu mít už namále, slíbil jsem..
...své tělo Kolumbijskému lékařskému středisku.
Brr! Mám z toho husí kůži, jen když o tom povídáš.
Ještě mě nedostali, kotě. Najdi v kuchyni nějaký led.
A neztrácejme čas.
Jsem u tebe, brouku.
Tak jo, slečno Kubelíková. Vstávat.
No tak. Už je po zavíračce.
Vedení penzionu by uvítalo, kdybyste laskavě vypadla co nejdřív.
Měl jsem vás rád. Měl jsem vás rád hrozně moc. Ale je to za námi, tak jdeme.
V-E-N. Ven!
No tak, probuďte se.
Ach bože.
Slečno Kubelíková?
Zlomila jsem si nehet, když jsem chtěla vyndat podnos.
Měl by sis koupit novou ledničku.
Nemyslela jsem hned teď!
Doktore Dreyfussi!
Doktore!
V mém pokoji je dívka, vzala si pilulky na spaní. Nemohu ji vzbudit.
- Pusť mě, vezmu si svůj kufřík. - Honem!
Tady jsem, brouku. Co tu tak běháš?
Unavíš se.
- Ne tak hr, drahý! - Dobrou noc.
- Dobrou noc? - Párty skončila.
Co? Udělala jsem něco špatně?
Havárie. Uvidíme se někdy později.
Tuhle ne. Tamtu, doktore.
- O co tady jde? - Prosím, můžete vypadnout?
Moje boty!
Ty jsi teda milovník! Štvanec!
Tu máte. Najděte telefonní budku. Zavolejte manželovi do Havany.
Si piš! A když mu řeknu, co jsi se mnou dělal, dá ti do ksichtu!
Ty blbče!
Bude v pořádku, doktore?
- Kolik bylo prášků v té lahvičce? - Byla poloprázdná. Tak dvanáct.
- Vezmete ji do nemocnice? - Pomozte mně, prosím.
- Do koupelny. - Co budete dělat?
Dostat to z jejího žaludku, než bude pozdě.
Vy raději postavte na kafe, a modlete se.
.
Přineste můj kufřík.
Vyhrňte jí pravý rukáv.
Držte.
Pěkné žíly.
Prozradíte mně, co se stalo?
Nevím. Chci říci... nebyl jsem tady.
Víte, měli jsme... výměnu názorů.
Nic vážného. Taková malá hádka zamilovaných.
Tak jste vyběhl ven a sbalil jinou holku.
- Něco takového. - Víte, Baxtere, vy jste fakt darebák.
To teda jo.
Kdybyste přišel o půlhodinky později, měl byste doma pěkný vánoční dáreček.
.
Přineste kafe.
.
Pusťte sem čerstvý vzduch. Otevřete okna.
Jak se jmenuje?
Slečna Kubelíková. Fran.
Fran, jsem lékař. Jsem tu proto, že jste si vzala moc prášků na spaní.
Rozumíte, co říkám?
.
Fran, jsem doktor Dreyfuss. Pomáhám vám.
Vzala jste si ty prášky. Pamatujete se?
- Prášky na spaní. - Ano, Fran. A já jsem doktor.
- Doktor? - Doktor Dreyfuss.
Dreyfuss.
Další kávu.
Řekněte. Jak se jmenuji?
Doktor... Dreyfuss.
A co se stalo vám?
Já...
Jsem vzala prášky na spaní.
Víte, kde jste?
- Ne. - Ale ano, Fran. Soustřeďte se!
Nevím.
Víte, kdo je to?
Podívejte se na něj.
Pan Baxter. 19. patro.
Dobrý večer, slečno Kubelíková.
Pane? Slečno? Taková zdvořilost!
Pracujeme ve stejné firmě. Musíme to tajit.
Co tu děláte?
Nepamatujete si, že jsme byli spolu na párty ve firmě?
Ach ano. Ta firemní párty.
- Slečna Olsenová. - Ano, správně.
Řekl jsem vám, že jsme se pohádali. O tom to bylo.
Slečna Olsenová. Ta dívka co tu byla předtím.
Nerozumím.
Hlavní je, že jsem se sem dostal včas a budete v pořádku. Je to tak, doktůrku?
Jsem tak unavená.
No tak. Vypijte to.
Prosím, nechte mě spát.
Nesmíte spát! Fran, otevřete oči!
Pojďme chodit.
Musíme ji udržet vzhůru během několika příštích hodin. Fran, choďte!
Raz, dva, tři, čtyři!
.
Levá, pravá, levá, pravá...
... a zpátky.
A... raz, dva, tři, čtyři!
A jde to!
Choď, Fran!
Jedna, dvě... a zpátky.
Levá, pravá...
Během příštích 24 hodin bude hodně pospávat.
Až se probudí, bude mít pořádnou kocovinu.
Hlavně že bude v pořádku.
Tyhle případy jsou těžší pro doktora než pro pacienta. Budu vám účtovat od kilometru.
- Máte ještě kávu? - Ano, jasně.
Jak se píše její příjmení?
Kubelíková. Dvě k.
Jakou má adresu?
Kde žije?
Proč to chcete vědět, doktore?
- Přece to nebudete hlásit, že? - Je to nařízení.
Ale to byla nehoda. Příliš pila, nevěděla, co dělá.
Nenechala žádný dopis na rozloučenou nebo tak.
- Doktore, nemyslím na sebe. - Opravdu?
Má rodinu, a kolegy v kanceláři.
Doktore, nemůžete na to zapomenout, jako soused?
No, jako doktor nemůžu prokázat, že to nebyla nehoda.
Ale jako váš soused bych vás nejraději prohnal pětkrát okolo bloku.
- Nevadí, když si trochu dám? - Vůbec ne.
Nevím, co jste té dívce udělal...
...ale víte, co by se stalo, kdybyste nepřišel včas.
Žít teď, platit později. Diner´s Club!
Kdy budete dospělý, Baxtere? Buďte "mensch".
- Víte, co to znamená? - Nevím to jistě.
Člověk! Lidská bytost!
Prošlo vám to lacino, tentokrát.
Ale ještě jste nevyhrál. Většina takových se o to pokouší znovu.
No, víte kde jsem, když bude potřeba.
Pane Baxtere! Otevřete, hned prosím.
Ach.
- Paní Liebermanová. - A koho jste čekal? Krisse Kringla?
Co se tu dělo včera v noci?
- Včera v noci? - To pochodování! Buch, buch, buch!
- Měli jste armádní manévry? - Už ty lidi nikdy nepozvu.
Tak to dopadne, když pronajímáte svobodným. Za celou noc jsem nespala ani deset minut.
- A určitě jste probudil dr. Dreyfuse. - Nebojte se, byl venku u případu.
Varuji vás, pane Baxtere. Tohle je slušný dům, ne kabaret.
Pojď, Oskare.
Spojovatelko, chci White Plains, New York. J.D.Sheldrake.
Osobní hovor.
Pět, čtyři, tři, dva, jedna...
- Start!
Vezmu to.
Tati, dejme mouchu do špičky té rakety.
- Abychom se podívali, jestli to přežije. - To je nápad.
Můžeme tam dát dvě a přesvědčit se, jestli se na oběžné dráze rozmnoží.
- Jestli se co? - Rozmnoží. Však víš. Znásobí.
- Malé mouchy? - Aha. Aha.
- Pro tebe, tati. - Díky, Jeffe.
Pan Baxter. Osobní hovor.
Pojď, pomoz mně nachytat pár much.
- Haló? Oč jde, Baxtere? - Něco se stalo, a je to důležité.
Myslím, že bychom se měli sejít u mě v bytě co nejdříve.
- Co se děje? - Nechci vám to říkat po telefonu.
Jistá osoba... víte, koho myslím. Nalezl jsem ji zde včera.
- Předávkovala se prášky na spaní. - Co?!
- Co se děje, Jeffe? Kdo volá? - Jeden z našich zaměstnanců měl nehodu.
Nevím, proč mě tím obtěžují na Boží hod.
Ano, Baxtere.
Jak je to vážné?
Bylo to chvíli těsné, ale teď se z toho vyspává.
Říkal jsem si, že byste zde měl být, když se probudí.
To není možné. Budete to muset zvládnout sám, Baxtere.
- Počítám s vámi. - Ano, pane. Rozumím.
Napsala dopis. Mám jej otevřít a přečíst?
No, byl to jenom návrh.
Nebojte se. Vaše jméno jsem vynechal, takže nebudete mít potíže...
...s policií nebo novinami.
Doktor je můj přítel, takže jsme měli štěstí.
Myslí si, že je to moje dívka.
Ne, napadlo to jeho.
Jsem v okolí známý jako balič žen.
Ovšem, není to ještě za námi. Někdy to zkoušejí znovu.
Ano, pane. Udělám, co bude v mých silách. Vezme jí to pár dní, než se zotaví...
...a budu mít asi menší problém s paní domácí.
Ano, pane Sheldraku. Ponechám ji v bytě tak dlouho, jak to bude možné.
Chcete jí něco vzkázat?
No... něco vymyslím.
Ano, pane. Sbohem, pane Sheldrake.
Omlouvám se.
- Omlouvám se, pane Baxtere. - Proč nejste v posteli?
Nevěděla jsem. Vůbec mě nenapadlo, že to je váš byt.
Dovolte, pomohu vám.
Hrozně mě to mrzí.
Proč jste mě nenechal umřít?
Jak to mluvíte? Jste trošku přecitlivělá, ale bude to v pořádku.
Ach!
Ach, moje hlava. Hrozně bolí. Připadá mi jako ohromná koule žvýkačky.
- Kolik je hodin? - Dvě.
Moje šaty. Musím jít domů.
V tomto stavu můžete jít jedině zpátky do postele.
- Nechcete mě tady. - Ale ano. Já...
Je vždycky dobré, nebýt na vánoce sám.
- Jsem silnější než vy. - Jen jsem si chtěla vyčistit zuby.
Aha. Ovšem. Zkusím někde najít čistý kartáček.
Tady je. Vezměte si.
- Dáte si něco k snídani? - Ne, nic nechci.
Udělám kávu.
Sakra! Žádná nezbyla. Včera v noci jsme jí vypili hrnec.
Budu zpátky za minutku.
Paní Dreyfussová, mohu si vypůjčit něco kávy?
- A pomeranč a dvě vajíčka? - Vajíčka! Chce pomeranče!
Potřebujete pořádně zmrskat! Doktor přede mnou nemá žádná tajemství.
Ubohá dívka. Jak jste jí to mohl udělat?
Já jsem nic neudělal. Čestně. Jen..
Prohodíte s dívkou pár žertů a ona si hned myslí, že to myslíte vážně... z hlediska svatby.
Lumpe! Pro vás nepohnu malíčkem!
Ale pro ni... připravím něco k jídlu.
Koho voláte, slečno?
Sestru, říci jí, co se stalo.
Počkejte! Nejdříve si o tom popovídejme. Co jí chcete říct?
- Ještě jsem si to neujasnila. - Tak si to raději přesně ujasněme.
Předpokládejme, že se vás zeptá, proč jste nedošla včera v noci domů.
Řeknu, že jsem strávila noc s přítelkyní.
- Kdo? - Někdo z firmy.
- Kde jste nyní? - V jeho bytě.
- V jeho bytě? - V jejím bytě.
- Jak se jmenuje váš přítel? - Baxter.
- Její křestní jméno? - Slečna.
- Kdy půjdete domů? - Jakmile budu schopna chodit.
- Bolí vás nohy? - Ne, žaludek.
- Žaludek? - Museli ho vypumpovat!
Raději nevolejte nikomu. Aspoň dokud nedostanete tu žvýkačku z hlavy.
Budou mít starosti. Mohou zavolat policii.
Musíme být opatrní. Nikoho do toho nezaplést.
Navíc, pan Sheldrake je ženatý.
Díky za připomenutí.
Nemyslel jsem to tak.
Telefonoval jsem mu. Velmi se o vás zajímá.
Spíš na mě kašle.
- Mýlíte se. Řekl mi... - Je to lhář.
Ale to není to nejhorší.
Nejhorší je, že jej pořád miluju.
.
Aha. To bude paní Dreyfussová.
Pamatujete si na doktora v noci? Jeho žena.
Kde je oběť?
Mučiteli dívek!
- Tak, slečinko, jak se cítíme? - Nevím. Točí se mně hlava.
Nejlepší lék na to je nudlová polévka s kuřecím masem a sklenka čaje.
- Ne, díky. Nemám hlad. - Ale ne, jezte.
Nemáte doma náhodou takovou věc jako je ubrousek, že?
- Mám nějaké papírové utěrky. - Beatniku.
V mé kuchyni, ve třetí zásuvce, pod stříbrem, jsou ubrousky.
Ano, paní Dreyfussová.
Tak na co čekáte? Na reklamní vsuvku?
- Nemohu jíst. - Musíte.
Musíte se uzdravit a na něj zapomenout.
Vypadal na takového slušného chlapce, když se sem nastěhoval.
Čistý a upravený, jako ze škatulky.
A je z něho úplný král Faruk, pije a dělá vylomeniny.
A nemá ubrousky.
Slečinka jako vy přece nebude po zbytek života plakat do nudlové polévky?
K čemu by to bylo? Poslouchejte dobře.
Najdete si pěkného, zámožného muže... vdovce, třeba...
a usadíte se, místo polykání prášků na spaní.
Proč? Kvůli komu? Kašlete na něj.
- Pst.
Jeden ubrousek. Škoda že nemám nějaké šampaňské, které bych do něj zabalil.
- Co jsem vám říkala? - Paní Dreyfussová, nemusíte zde být.
- Umyju pak to nádobí. - Jen byste ho rozbil. Přijdu si pro ně.
Pokud bude dělat potíže, křičte.
- Zdá se, že vás nemá moc ráda. - To nic.
Jsem trošku zahanbený.
Všichni si myslí, že dívka jako vy by to mohla udělat kvůli chlapovi jako já.
Našel jste tady něco? Obálku?
Ano. Našel.
Neměli bychom ji raději zničit, aby nepřišla do nesprávných rukou?
Otevřete ji.
Není tam nic, jen stodolarová bankovka.
To je správně. Až uvidíte Sheldrakea, dáte mu ji?
Jistě.
Dejte to pryč, prosím.
Mám sem dát televizi?
- Hrajete gin-žolíky? - Ne moc dobře.
- Já ano. Přinesu karty. - Nemusíte mě bavit.
Tak je to nejlepší. Být spolu.
Co myslíte, že jsem dělal o minulých Vánocích. Večeřel jsem v bufetu, šel do zoo...
... pak jsem přišel domů a uklidil po panu Eichelbergerovi.
Měl tady takovou malou párty s vaječným koňakem.
Takže letos jsem v předstihu.
Natřikrát, piky jsou esa.
Vyšší rozdává.
Šestka? Osmička.
Myslím, že to všechno vzdám.
Co vzdáte?
Proč musí lidi milovat jiné lidi?
Vím, co máte na mysli.
Dáma.
- Nechci to. - Vezměte si kartu.
Jak tomu říkáte, když má někdo pořád bouračky v autě?
- Vysoké pojišťovací riziko? - Tak to mám já s muži.
Uhranul mě prvním slovem. První polibek jsem dostala na hřbitově.
Na hřbitově?
Bylo mi 15, chodili jsme tam kouřit.
Jmenoval se George a opustil mě kvůli mažoretce bubenici.
Á, výhra.
Je to deset, dvacet..třicet šest. A 25 dělá 61 a dvakrát navrch.
Mám talent se zamilovávat...
...do špatného chlapa na špatném místě a ve špatný čas.
Kolik jich bylo?
Tři.
Poslední byl manažer finanční společnosti doma v Pittsburghu.
Našli manko v jeho účtech.
Prosil mě, abych na něj počkala. Pustí ho za šest let.
Sejměte.
Tak jsem se přistěhovala do New Yorku ke své sestře a jejímu muži taxikáři.
Poslali mě do kurzu na sekretářku a pak jsem dostala práci u Klidného života.
Ale zkazila jsem test psaní na stroji.
- Moc pomalu? - Ne, píšu jako blesk.
Ale neumím dobře pravopis.
Tak mi dali bílé rukavičky a strčili mě do výtahu.
A tam jsem potkala Jeffa.
Bože, cítím se tak špatně.
Co teď budu dělat?
Raději si vezměte kartu.
Byl hodně špatný, když jste mu to řekl?
Pan Sheldrake? Ano, velice moc.
Možná mě miluje, jen nemá dost síly říct to své ženě.
Jistě to tak je.
- Opravdu si to myslíte ? - Určitě.
Podáte mi tužku a papír?
- Ano, proč? - Napíši paní Sheldrakeové.
- Cože uděláte? - Jako žena ženě.
- Jsem si jistá, že to pochopí. - Myslím, že to není moc dobrý nápad.
- Proč ne? - Jednak neumíte dobře pravopis.
A potom, jestli něco takového uděláte, budete se sama nenávidět.
Nemám se moc ráda ani tak.
Vezměte si karty. Hrajme.
- Musím? - Určitě. Mám skvělý list.
- Opravdu chcete tohle zahodit? - Ano.
Výhra.
10, 20, 40, 52 a 25... 77.
Piky jsou dvojnásob... 154.
Rychlovka. Dvě hry.
.
Dobře, dobře, paní Dreyfusová.
- Ahoj, Baxtere. - Co chcete?
Co chci? Minutku.
- Nemůžete jít dál! - Co je to s vámi?
Reservoval jsem si to na 4. hodinu.
Nemůžete tu zůstat. Vemte si to šampaňské a jděte.
Nechci vás sice rušit, ale řekl jsem tady panince, že je to domluvené.
Tak jdete, pane Kirkeby, nebo vás mám vyhodit?
Buddy-boy, proč jste to neřekl?
- Vy sám tu máte slečnu, aha? - Tak už konečně vypadnete?
Tak jdeme! Na co čekáte? Pohnete se už?
Mildred!
- Co to trochu pozvednout? - Uděláme si party všichni čtyři.
Ne!
No tak nebudu rušit.
Ahá, hlavní výhra, co, chlape? Vypadá Kubelíkovitě.
Nebojte se. Neřeknu nikomu ani slovo.
Zůstaňte s ní, Buddy-boy.
Kdo to byl?
Jenom dodavatel láhve šampaňského. Chcete trochu?
Vadilo by vám, kdybyste otevřel tohle okno?
- Jen žádné hlouposti, slečno Kubelíková. - Potřebuji čerstvý vzduch.
Je to jen první patro. Nanejvýš si zlomíte nohu.
A pak mě zastřelí, jako koně.
Přece jste mi slíbila, že neuděláte nějakou hloupost.
- Komu by to vadilo? - Mně.
Proč se nikdy nezamiluji do někoho, jako jste vy?
Jo. No...
Takhle to křupe, jako keks.
Jděte spát.
- Dobrý den, pane Sheldrake! - Slečno Olsenová, pojďte prosím do mé kanceláře.
- Měl jste hezké Vánoce? - Skvělé. Vy jste mi "hodně" pomohla!
Ten váš proslov ke slečně Kubelíkové na podnikové party!
- Promiň, Jeffe. Nikdy jsem se nedokázala zdržet šnapsu. - Myslel jsem, že dokážete udržet jazyk za zuby!
- Už se to nestane. - To si pište.
Zařídím vám měsíční odstupné.
Takže, slečno Olsenová: Propouštím vás.
Propustil jsi mě už před čtyřmi lety, Jeffe.
A nechal jsi mě sedět tady a sledovat, jak ty tvoje nové modely chodí kolem.
Předpokládám, že odtud zmizíte co nejdříve.
Ano, pane Sheldraku.
Tady Sheldrake. Dejte mi telefonní číslo pana Baxtera domů.
Je z oddělení běžných hlavních účtů.
- Haló? - Zdravím. Tady Jeff Sheldrake. Můžete mluvit?
Ano. Ona je ve sprše.
- Předpokládám, že se jí vede už celkem dobře. - Celkem.
- Potřebujete něco? Peníze? - Ne, děkuji, pane Sheldrake.
Vlastně tu mám 100 $ pro vás.
Ale?
- Je-li něco, co bych pro vás mohl... - Pro mě? Asi ne.
Ale doufal jsem, že uděláte něco pro ni.
A co tak asi? Zkuste se vžít do mé situace, Baxtere.
Jak jí mám pomoci? Mám svázané ruce.
No... aspoň si s ní promluvte.
Dám vám ji. A prosím, buďte na ni hodný.
Máte tady hovor!
- Pro mě? - Ano, pan Sheldrake.
Nechci s ním mluvit.
Asi byste měla.
Stejně chci skočit dolů do krámu. Chybí mi tady mražená pizza.
Hned jsem zpátky. OK?
Nazdar, Jeffe.
- Ano, jsem v pořádku. - Proč jsi to udělala, Fran?
To je tak dětinské, a nikdy to nic nevyřeší.
Měl bych se na tebe moc zlobit, že jsi mě takhle vyděsila.
Ale zapomeňme na to, jako by se to nestalo. Co ty na to?
Fran?
Jsi tam, Fran?
Nejsem - vždyť se to nikdy nestalo.
Nevzala jsem ty pilulky, nikdy jsem tě nemilovala...
...ani jsme se nikdy nepotkali.
- Tak to chceš, Jeffe? - Víš, že jsem to nemyslel takhle.
Vidím, že je ti lépe a lépe. Poslouchej ošetřovatelku. Myslím Baxtera.
Chci tě vidět co nejdříve. Nashledanou, Fran.
Dobrý den, paní Sheldraková. Já jsem slečna Olsenová.
Děkuji, dobře. Byla bych ráda, kdybychom šly dnes spolu na oběd.
Nevím, jak je to pro vás důležité, ale asi uvidíte, že to bude poučné.
Týká se to vašeho manžela.
Dobře. V jednu hodinu, Longchamps, Madison a 59. ulice.
Nebojte se, už jdu.
Jen ještě soukromý hovor.
Tady máte za telefon.
Jedu dolů!
Pane Baxtere! To jsem ráda, že jdete.
- Jen jsem si byl pro klíč. - Proč?
Asi jsem z vašeho bytu cítila plyn.
Plyn?!
Slečno Kubelíková!
- Jste v pořádku? - Jistě!
- Co je ten divný smrad? - Plyn! Vy jste ho pustila?
Ano, chtěla jsem ohřát vodu a vyprat si kávové skvrny ze šatů.
- Pustila jste ho, ale nezapálila! - To se musí?
V tomto domě ano. Hej, a co děláte s tímhle?
Prala jsem si něco. Tak jsem chtěla vyprat i vaše ponožky.
- Ó, děkuji. - Zvláštní, našla jsem 3 a půl páru.
Tady kolem je drobná desorganizace.
Taky si myslím. Co dělá tenisová raketa v kuchyni?
Tenisová raketa? Aha. Vařil jsem si italskou večeři.
Cedil jsem s ní špagety.
- No, proč ne? - Jsem vlastně vynikající kuchař.
- Ale jsem mizerná hospodyně. - To tedy jste.
Když jsem stlala gauč, našla jsem šest sponek, rtěnku...
...pár falešných řas a tužku z Čapího klubu.
To proto, že neumím říct ne.
- Nemyslím dívkám. Ale takovým... - Někomu jako pan Sheldrake.
- Asi. - Jistě.
- On je berka. - Cože?
Někteří berou a někteří se nechají vzít.
A vědí, že si je přivlastní, a nic proti tomu nedokážou udělat.
To bych neřekl.
Co byste ráda k večeři, hm?
Takže: cibulačku, chřest z konzervy...
Opravdu potřebuji domů.
- Moje rodina už tam stepuje. - Ještě nemůžete odejít.
Doktor říká, že bude trvat 48 hodin, než tu chemii dostanete ze svého systému.
A za jak dlouho trvá dostat někoho, na koho jste zvyklý, ze svého systému?
Kdyby tak na to vymysleli nějakou pumpu?
Já vám rozumím, slečno Kubelíková. Zdá se vám to jako konec světa. Ale není.
Sám jsem prožil přesně totéž.
- Opravdu? - No, ne úplně totéž.
Zkusil jsem to pistolí.
- Kvůli dívce? - Ještě hůř. Byla to žena mého nejlepšího přítele.
Byl jsem do ní blázen. Ale bylo to beznadějné, tak jsem chtěl se vším skoncovat.
Šel jsem do zastavárny a koupil automat ráže .45 a zajel do Eden parku...
- Znáte Cincinnati? - Neznám.
No prostě jsem zaparkoval a nabil pistoli...
V novinách se dočtete, že se někdo zastřelil. Věřte mi, to není tak jednoduché.
Jak to uděláte? Sem? Sem? Sem?
- Víte, kam jsem se nakonec střelil? - Kam?
- Sem. - Do kolene?
Ano! Seděl jsem tam a nemohl se rozhodnout.
A pak přišel policajt, protože jsem nesprávně parkoval.
Snažil jsem se schovat pistoli pod sedadlo a vyšla rána.
- To je strašné! - Rok trvalo, než jsem zase mohl ohnout to koleno.
Ale tu dívku jsem dostal z hlavy už za tři týdny.
Pořád žije v Cincinnati. Má 4 děti a přibrala 20 liber.
Každé Vánoce mi posílá ovocný dort.
To mi říkáte, abych se cítila lépe?
Ale vůbec ne! Tady je ten dort.
- Chcete vidět to koleno? - Ne, díky.
Kolegyně v práci by mohly získat špatnou představu o tom, jak jsem to zjistila.
Tak ať! Hele, uvařím večeři. Ten ovocný dort poslouží jako desert.
Vy si támhle sedněte a odpočívejte. Máte toho za dnešek dost.
- Ano, milosrdná sestro. - [Baxter si brouká operní melodii.]
- Můžu vám nějak pomoct? - Hledám slečnu Kubelíkovou.
- Já taky. Má dnes absenci. - Že ne? Kdo je její vedoucí?
To patří Hlavní správě budov. Pan Dobisch, 21. poschodí.
Díky.
Tak jsem vzal Sylvii nahoru do bytu, a hádejte, která tam ležela na posteli.
- Která? - Kubelíková.
Nekecáš? Buddy-boy a Kubelíková že mají techtle-mechtle?
Techtle-mechtle? Nestačil jim ani víkend! Žádný z nich dnes nepřišel do práce.
Neomluvená absence, co?
Ale štve mě, že mi vyglgali šampus...
...a my se Sylvií jsme se potloukali po Guggenheimově museu.
- Pan Dobisch? - Jo.
Já jsem Karel Matuška. Moje švagrová tady obsluhuje výtah. Fran Kubelíková.
- Slečna Kubelíková? - Vy ji znáte?
Ovšem. Máme hodně zaměstnanců, ale jsme jedna velká, šťastná rodina.
Ona u nás bydlí, a moje žena už je nervózní,
protože Fran nepřišla dva dny domů.
Tak takhle?
Tak pátráme, jestli tady o ní někdo něco neví.
Á-ha.
Tak co, Alexi, pomůžeme pánovi?
Proč ne? Buddy-boyovi nic nedlužíme.
Jo. Co pro nás koneckonců Buddy-boy udělal?
Kdo je ten Buddy-boy?
- Jsme oblečeni na večeři? - Ne. Pojďte, jak jste.
- S tou raketou vám to jde skvěle. - Měla byste vidět můj backhand.
Počkejte si na můj servis masových kuliček.
- Mám zapálit svíčky? - To je nutnost, milostivá.
Masová kulička!
A další!
- Vy jste koupil ubrousky! - Zatím jsem se bez nich obešel.
Víte, zvykl jsem si žít jako Robinson Crusoe.
Trosečník mezi osmi miliony lidí.
A pak jednoho dne jsem uviděl stopu v písku...
...a ta byla vaše.
Večeře pro dva, to je nádhera.
- Jídáte obvykle sám? - Ne. Někdy s Edem Sullivanem.
Nebo s Dinah Shore či Perry Como.
Další večer to byla Mae West. Ta byla mnohem mladší. Na zdraví.
- Na zdraví. - Víte, co uděláme po večeři?
- Umyjeme talíře. - Ne, potom.
- Co? - Jestli nechcete, nemusíte.
- Opravdu nemusím?¨ - Dokončíme tu karetní hru "gin".
Tak si nechte jasno v hlavě.
Protože nechci mít nad vámi výhodu, jako včera v posteli.
- Baxter? - Ano.
Co je s tebou, Fran? Zapomnělas, kde bydlíš?
- Můj švagr, Karel Matuška. - Á! Těší mě, pane Matuš...
- Obleč se. Mám dole taxi. - Počkej. Vím, co si myslíte, ale...
To je mi jedno. Máš už přes 21.
- Ale tvoje sestra tě má pořád za dámu. - My jsme tady jenom jedli!
Hele, Buddy-boy, kdyby tady nebyla dáma, tak bych tě roztrhl jak hada.
Už jdu, Karle. Jen se obléknu.
Nechcete Martini?
A co trochu špaget s masovou omáčkou, co jsem sám uvařil?
Vaše švagrová je naprosto úžasná.
To je jistě drsné řídit taxi v New Yorku v tom městském provozu.
Ahoj, Baxtere! Jak je pacientovi?
Jo, no... Jsem v pořádku, doktore.
Nemyslím vás, ale slečnu Kubelíkovou.
- Co je se slečnou Kubelíkovou? - To je pan Matuška. On... má taxi.
- Fran je nemocná? - Ne. Jen taková příhodička.
- Co myslí tou příhodou? - No... tyhle věci se stávají pořád.
Jaké věci? Vy jste doktor přes co?
Takový ne! Jenom jí vypumpoval žaludek.
- Proč? - Vzala jsem prášky na spaní. Ale už jsem v pořádku.
- Proč sis vzala ty prášky? - To kvůli mně.
Vám?
Vidíte někoho jiného?
Nech ho být!
Ach, ty blázne! Ty blázínku!
- [Karel] Tak pojď, Fran! - Sbohem, pane Baxtere.
Sbohem, doktore.
No, nechci být škodolibý, ale mezi námi, to jste si zasloužil.
Zítra máte pěkný monokl.
Vezmu si svoji tašku.
Nechte to, doktore.
Vždyť to vůbec nebolí.
Kancelář pana Sheldraka? Tady C. C. Baxter.
Prosím, řekněte mu, že bych ho rád navštívil. Je to důležité.
Zavolejte mi prosím zpět.
Pane Sheldrake, mám pro vás dobré zprávy.
Všechny vaše potíže skončily.
Chystám se vzít slečnu Kubelíkovou z vašich rukou.
Já ji miluji, to je prostě fakt.
Myslím, že byste to měl vědět jako první.
Koneckonců, vy jste ji doopravdy nechtěl, ale já ano.
A ačkoli to asi zní troufale, ona potřebuje někoho jako mě.
Takhle to bude úplně nejlepší.
Moudré řešení.
Ano?
Hned jsem nahoře.
Pane Sheldraku, mám pro vás dobré zprávy.
Všechny Vaše potíže skončily.
Patro 19.
- Nazdar, Buddy-boy, co se vám to stalo? - Náraz do otáčivých dveří?
- Nebo do Žlutého taxíku? - Ten chlap by ho opravdu měl připoutat.
Jo. Je praštěnej. Mluví sám k sobě.
Patro 27.
Tyto dva dny strávila v mém bytě...
a s ní jsem si uvědomil, jak jsem byl předtím osamělý.
Ale díky vám mám takovou finanční pozici, že se s ní můžu oženit.
Když si urovnám vztahy s její rodinou.
Dobré ráno, C. C. Baxtere.
- Pan Baxter už je tu. - Pošlete ho sem.
Pane Sheldrake, mám pro vás dobré zprávy.
A já mám dobré zprávy pro vás, Baxtere.
- Všechny vaše potíže skončily. - Pane?
Vím, jak jste se trápil kvůli slečně Kubelíkové. Tak už se netrapte.
Chystám se vzít ji z vašich rukou.
- Vy ji chcete vzít z mých rukou? - Tak, ano.
Odstěhoval jsem se z domu.
Budu bydlet ve městě, u Atletického klubu.
- Takže vy jste opustil manželku. - Jistě víte, že jsem propustil svou sekretářku.
Moje sekretářka se dostala k mé ženě, a ta propustila mě. Není to jako kopanec do hlavy?
Ano.
No a jaké jsou ty vaše zprávy, Baxtere?
O slečně Kubelíkové. Už se zase cítí dobře a tak šla domů.
Dobře. A nemyslete, že jsem zapomněl, co jste pro mě udělal.
Tudy, Baxtere.
Sedněte si. Zkuste si tu velikost.
- Líbí se vám tu? Je to všechno vaše. - Moje?
Mého asistenta přeložili do pobočky Denver a vy teď budete tady místo něho.
Co se děje? Nevypadáte, že by vás to potěšilo.
Ne,jenom se stalo moc věcí najednou.
Jsem velice rád. Zvláště za slečnu Kubelíkovou.
Myslím, že ona je ten typ, který by se rozhodně měl vdát za... někoho.
Jistě, jistě. Ale nejdříve se příslušenství musí usadit. Pak pojedeme na šest týdnů do Rena.
Zatím si to na chvíli užiju jako svobodný.
A Baxtere, teď můžete obědvat v jídelně pro vrcholové vedoucí.
To je jedno z privilegií spojených s vaší novou funkcí.
Dostanete také pěkný malý účet na výdaje, budete používat koupelnu pro vedoucí,...
Jářku, co je vám, Baxtere?
- Taky kopanec do hlavy. - Aha.
Dobrý večer, pane Baxtere.
Á!
Slečno Kubelíková. Jak se cítíte?
- Já dobře. A co vaše oko? - Ale dobře.
- A jak to jde v bytě? - Beze změn.
- Nedokončili jsme tu hru "gin" žolíky. - Já vím.
Asi jste slyšel to o panu Sheldrakovi.
Že odešel od manželky? Ano. Mám radost za vás.
- Už jsem nedoufala, že to udělá. - Říkal jsem vám to celou dobu.
- Mýlila jste se v něm. - Asi ano.
Ve mně jste se také mýlila.
Co jste řekla o těch, kteří berou, a těch, kteří se nechají sebrat.
Pan Sheldrake nevyužil mě. To já jsem využil jeho. Vidíte?
Poslední měsíc jsem seděl u stolu 861 v 19. patře, a teď jsem ve 27. patře.
Dřevem obložená kancelář, tři okna.
Tak to všechno dobře dopadlo. Oba máme, co jsme chtěli.
Ano. Doprovodíte mě k podzemce?
Ne, díky. No, já... abych pravdu řekl, dnes večer mám honičku.
- Nemáte schůzku s panem Sheldrakem? - S ním ne. Víte, co toho lidé napovídají.
Radši se nebudeme vídat, dokud se všechno neusadí, tedy k rozvodu.
Velmi moudré.
- Dobrou noc, pane Baxtere. - Dobrou noc.
- Baxtere, můžete sem na moment? - Ano, pane Sheldrake.
- Tady máte. - Mnohé díky.
Tady jsou grafy stavu zaměstnanců. 37% žen odchází kvůli vdavkám a 22%...
Baxtere, vy moc pracujete. Je přece Silvestr. Odpočívejte!
- Ano, pane. - Asi budete dnes oslavovat?
- Samozřejmě. - Já beru slečnu Kubelíkovou ven.
- Posledně jsem jí do toho mluvil. - Aha.
Jenom - bydlím u Atletického klubu a tam jsou na to přísní, takže...
Kdyby vám to nevadilo?
- Nevadilo - co? - Znáte můj klíč k vašemu bytu?
Když jsem měl takový strach kvůli slečně Kubelíkové...
...zahodil jsem ho z okna vlaku. - Velmi chytré.
A tak si teď musím půjčit váš klíč.
- Bohužel, pane Sheldraku. - Co chcete říct tím "bohužel"?
Nemůžete přivést někoho do mého bytu.
- To není "někdo". To je slečna Kubelíková. - Zvlášť ne slečnu Kubelíkovou.
- Jak to zase? - Nemám klíč.
Baxtere, vybral jsem si vás do svého týmu, protože jsem myslel, že jste bystrý mladík.
Uvědomujete si, co děláte? Ne mně, ale sobě?
Normálně to zabere roky propracovat se nahoru do 27. patra.
Ale za 30 vteřin jste zase na ulici.
- Kapírujete? - Kapíruju.
Tak co bude?
- Teď jednáte bystře. - Díky, pane.
- Baxtere, dal jste mi špatný klíč! - Ne, nedal.
Ale to je klíč od umyvárny vedení!
To je správně. Nebudu ji potřebovat, protože jsem celý umytý kolem dokola.
- Co je to s vámi? - Jen se držím příkazů lékaře.
Rozhodl jsem se být "mensch". Víte, co to je? Lidská bytost.
- Tak se vzchopte, Baxtere. - Obvyklé úplatky už nebudou fungovat.
Sbohem, pane Sheldraku.
- Máme párty a došel nám led. - Jistě, doktore.
Jak to, že jste na Silvestra sám?
No, mám něco na práci.
- A co? Balíte? - Jo. Pouštím tenhle byt.
Kam se stěhujete?
Nevím. Jen musím odtud pryč.
Škoda vás, Baxtere.
Mne? Jo mého těla? Nebojte, doktore, jdu na universitu. Dám se do psaní.
- Máte použití pro trochu šampusu? - My tolik chlastu nepotřebujeme.
No a proč se k nám nepřidáte?
Mám tu dva neurochirurgy, patologa a tři sestry z Bellevue.
Ne, díky, Necítím se na to.
Jestli vás už neuvidím, kolik jsem dlužen za ošetření té dívky?
Nic. Nedělal jsem to jako lékař, ale jako soused.
Mimochodem, co se pak s ní stalo?
Vždyť víte, jak to mám s děvčaty. Lehce nabyl, lehce pozbyl.
- Sbohem, doktore. - Šťastný nový rok!
Bohužel jsem se moc zdržel u telefonu, ale všechno je zařízeno.
- Jako co? - Půjčil jsem si auto. Bude tady v jednu.
- Pojedeme do Atlantic City. - Atlantic City?
Vím, že je to dálka, ale tady nejde na Silvestra najít hotelový pokoj.
Starému roku odzvání, novému zvoní.
Cili- cili- link.
Takhle jsem to neplánoval. Za to může Baxter.
Baxter?
Nechtěl mi dát klíč od svého bytu.
- Nechtěl? - Ne. A odešel ode mne. Skončil.
Hodil mi takovou velkou, tučnou pracovní příležitost rovnou do tváře.
- Nervák. - Ten malý pacholek. Po všem, co jsem pro něj udělal.
Řekl, že už nemůžu nikoho vodit do jeho bytu, a zvlášť ne slečnu Kubelíkovou.
Co má vlastně proti tobě?
Nevím. Snad se drobí jako keks.
Co tím chceš říct?
Já bych ti to odhláskovala, ale neumím pravopis.
[Hrají a zpívají Valčík na rozloučenou]
Should auld acquaintance be forgot
And never brought to mind...
Šťastný nový rok, Fran.
And days of auld lang syne
For auld lang syne, my dear
For auld lang syne
We'll drink a cup of kindness yet
For auld lang syne
Fran?
Kde jsi, Fran?
Pane Baxtere!
Pane Baxtere! Pane Baxtere!
Uf!
- Jste v pořádku? - Je mi dobře.
Určitě? Co vaše koleno?
Je mi dobře celému.
- Nevadí, když půjdu dál? - Ovšemže ne.
Dám vám taky skleničku.
- Kam jdete? - Kdo ví?
Jiné sousedstvo, jiné město, jiná práce.
Jsem na volné noze.
To je zvláštní. Já také.
Kde máte ty karty?
Tady v tom.
A co pan Sheldrake?
Budu mu každé Vánoce posílat ovocný dort.
Sejměte.
Miluji vás, slečno Kubelíková.
Tři.
Dáma.
Slyšíte, co říkám, slečno Kubelíková? Úplně vás zbožňuji.
Mlč a rozdávej.