Za mnou!
-Dělej, koni, dopředu. -Postavte se do kolony!
Zůstaňte spolu!
Do útoku!
Zemřeš pod mou sekerou, pojď!
Ten měl být můj!
Smradlavé stvoření.
Aragorne.
Aragorne!
Řekni! Co se stalo? -Je... mrtvý.
Ty lžeš!
Naložte raněné na koně
Vrrci z Železného pasu se vrátí.
Nechte mrtvé.
Pojďme.
Mami!
Děti!
Uvolněte cestu pro Théodena! Uvolněte cestu králi!
Tak málo... Tak málo se vás vrátilo.
Naši lidé jsou v bezpečí.
Zaplatili jsme za to mnoha životy.
Má paní...
Pán Aragorn...
Kde je?
Padl...
Stáhněte naše vojska za zeď!
Zataraste bránu, rozmístěte hlídky po okolí!
A co s těmi, co nemohou bojovat, můj pane? Ženy a děti?
Doveďte je do jeskyní!
Sarumanova ruka musí být dlouhá, když si myslí, že na nás sem dosáhne.
Helmův žleb má jednu slabost...
Je celý z pevné skály, až na malý kanálek
u jeho základů.
Jak... Jak může oheň zničit kámen?
Jaké zařízení může zničit zeď?
Když prolomíme zeď, Helmův žleb padne.
I když ji prolomíme, bude potřeba obrovské množství vojáků.
-Tisíce, aby porazili pevnost. -Desítky tisíc...
Ale můj pane, taková síla neexistuje!
Nová síla povstává!
Její vítězství je na dosah!
Tuto noc...
Bude země pokryta krví Rohanu!
Pochodujte na Helmův žleb!
Nenechte nikoho naživu!
Do války!
Nebude žádný úsvit...
Pro lidi.
-Podívejte, kouř na východě! -Poslední dobou z Železného pasu stále stoupá kouř.
-Z Železného pasu? -Kdysi chodil Saruman po mém lese...
Ale teď má kovovou mysl.
-Už ho nezajímají věci, které rostou. -Co to je?
To je Sarumanova armáda.
Válka začala.
Nechť tě milost Valar ochrání.
Brego...
Arwen...
Již je čas.
Lodě odplouvají do Valinoru.
Jdi... dokud není příliš pozdě.
Vybrala jsem si.
On se nevrátí.
Proč tu ještě zůstáváš, když už není žádná naděje.
Naděje tu stále je.
I když Aragorn přežije tuto válku, stejně zůstanete odděleni.
Jestliže bude Sauron poražen a Aragorn se stane králem,
a vše, v co doufáš, se uskuteční...
Budeš okoušet hořkost smrtelnosti...
Ať už mečem, nebo během času, Aragorn zemře...
A ty nebudeš nikdy mít klid... Nebudeš moci ulehčit žal nad jeho odchodem...
Zemře, bude jako obraz známých lidských králů,
ve veliké slávě před úpadkem světa...
Ale ty, má dcero...
přetrváš dál, v temnotě a pochybách...
Přijde zimní noc bez hvězd...
Zde budeš přebývat...
Připoutaná ke svému žalu pod blednoucími stromy...
Až se celý svět změní
a osamocena prožiješ dlouhé roky svého života...
Arwen...
Pro tebe tu nic není...
Jenom smrt.
Copak já nemám také tvou lásku?
Máš, můj otče.
Svět se změnil.
Cítím to ve vodě.
Cítím to v zemi.
Cítím to ve větru.
Síla nepřítele roste...
Sauron využije své loutky Sarumana, aby zničil lid Rohanu...
Železný pas byl rozpoután...
Oko Saurona se nyní otáčí ke Gondoru...
Poslednímu svobodnému království lidí...
Jeho válka v těchto zemích přijde náhle...
Cítí, že prsten je blízko... Síla toho, který nese prsten, upadá...
Ve svém srdci Frodo začíná chápat,
že úkol ho bude stát život...
Ty to víš...
Předpověděl jsi to...
To je riziko, které na sebe všichni bereme...
V shromažďujících se temnotách... Síla prstenu roste...
Tvrdě pracuje na tom, aby se vrátil do rukou lidí...
Lidí, kteří jsou tak snadno svedeni jeho mocí...
Mladému kapitánu Gondoru stačí jen natáhnout ruku, přivlastnit si prsten...
A svět padne...
Je teď blízko... Tak blízko uskutečnění svého cíle...
Protože Sauron má služebníky po celé této zemi...
až na konec světa...
Čas elfů skončil...
Necháme Středozemi jejímu osudu?
Necháme je stát samotné?
-Jaké jsou novinky? -Naši průzkumníci říkají, že Saruman napadl Rohan.
Théodenův lid utekl do Helmova žlebu,
ale my se musíme soustředit na vlastní hranice. Faramire, skřeti se pohybují.
Sauron sestavuje armádu.
-Východňané prošli skrz Černou bránu. -Kolik?
Několik tisíc, noví přicházejí každý den.
-Kdo hlídá řeku na severu? -Poslali jsme 500 mužů do Osgiliathu,
ale jestli na město zaútočí, neudržíme ho.
Saruman útočí ze Železného pasu, Sauron z Mordoru...
Bitva bude pro lidi na obou frontách...
Gondor je slabý. Sauron na nás brzy udeří.
A udeří tvrdě...
Ví teď, že nemáme sílu je odrazit.
Opravte to!
Hobiti...
-Moji lidé mi řekli, že jste špioni skřetů. -Špioni?!
-Počkejte chvilku! -Jestli nejste špioni, kdo tedy jste?
Mluvte!
Jsme hobiti z Kraje...
-Já jsem Frodo Pytlík a to je Samvěd Křepelka. -Tvůj osobní strážce?
Jeho zahradník.
A kde je váš plížící se přítel...
Ten protáhlý tvor... Nepříjemného vzhledu?
Víc nás nebylo.
Odešli jsme z Roklinky se sedmi společníky.
Jednoho jsme ztratili v Morii...
Dva byli mí krajané, byl mezi námi také trpaslík, elf a dva lidé...
Aragorn, syn Arathornův a Boromir z Gondoru.
-Jsi Boromirovým přítelem? -Ano...
Alespoň z mé strany...
Potom tě zarmoutí, že nežije.
Nežije?
-Jak, kdy? -Jako jeden z jeho společníků,
doufal jsem, že mi to řekneš ty.
Byl to můj bratr...
Kapitáne Faramire!
Musíš jít se mnou... Teď.
Tam dole.
Vstup do Zakázané tůně je pod trestem smrti.
Čekají jen na můj rozkaz.
Mám střílet?
Studeňoušká vodiška
Štavnaťoušká rybiška
Zadrž!
To stvoření je ke mě vázáno A já k němu.
Je to náš průvodce.
Prosím, nechte mě s ním promluvit.
Sméagole!
Pán je tady.
Pojď, Sméagole!
Věř pánovi.
Pojď!
Musíme jít ... teď?
Sméagole, neodporuj! Sméagole, poslouchej mě!
Ne!
Kam je vedeš?
Odpověz!
Sméagole...
Proč pláčeš, Sméagole?
Krutí lidé nám ubližují. Pán nás podvedl!
Samozřejmě, že ano...
Říkal jsem ti, že je podvodník...
Říkal jsem ti, že je falešný...
-Pán je náš přítel, náš přítel. -Pán nás podvedl!
Ne! Není jeho věc.
-Nech nás na pokoji! -Prašiví malí hobiti!
-Ukradli nám ho! -Ne, ne!
-Co ukradli? -Mého miláška!
Musíme se odsud dostat.
Vy půjdete. Jděte, teď!
Dokážete to!
Použijte prsten, pane Frodo, jako tenkrát.
Nasaďte si ho.
Zmizte.
Nemůžu.
Měl jsi pravdu, Same...
Snažil ses mi to říct, ale...
Já...
omlouvám se...
Prsten mě začíná ovládat, Same...
Když si ho nasadím... Najde mě...
Uvidí...
Pane Frodo...
Takže... Tohle je odpověď na hádanky.
Byli jste v divočině, že ano... dva půlčíci...a četa lidí pod mým velením...
Prsten moci v mém dosahu...
Šance Faramira, kapitána Gondoru...
Aby ukázal své schopnosti...
Ne!
Přestaň!
Nech ho na pokoji!
Copak tomu nerozumíš?!
On ho musí zničit!
Tam jdeme! Do Mordoru!
K Ohnivé hoře!
Osgiliath byl napaden. Žádají posily.
Prosím... Je to takové břemeno...
Proč mu nepomůžeš?
Kapitáne?
Připravte se na odchod.
Prsten půjde do Gondoru.
Dobrá práce, Brego, můj příteli.
On se vrátil!
-On žije! -Kde je! Kde je! Jděte mi z cesty! Zabiju ho!
Jsi ten nejšťastnější, nejchytřejší a nejlehkomyslnější muž, jakého jsem kdy znal.
-Štěstí, že jsi zpátky! -Gimli...
-Kde je král? -Tamhle.
Jdeš pozdě.
Vypadáš hrozně.
Děkuji.
Obrovský pochod, říkáš.
-Celý Železný pas byl vyprázdněn. -Kolik?
Nejméně deset tisíc.
Deset tisíc?
To je armáda vycvičená pro jediný účel...
Aby zničila svět lidí.
Budou tu za soumraku.
Ať přijdou!
Chci každého muže a chlapce, schopného držet zbraň,
aby byli připraveni na bitvu před západem slunce.
Přesně tak.
Budeme krýt cestu a bránu shora.
Žádná armáda ještě neprolomila hradbu žlebu,
ani nevstoupila do dvora!
Tohle není útok hloupých skřetů! To jsou skurut-hai!
Jejich zbroj je mocná, štíty pevné.
Vybojoval jsem mnoho bitev, Mistře trpaslíku...
Vím, jak ubránit svou vlastní pevnost.
Rozbijí se o tuto pevnost jako voda o skálu...
Sarumanovy hordy budou pálit a drancovat. Už jsme to viděli.
Úroda může být znovu zaseta...
Domy znovu vybudovány...
Ale v těchto hradbách... Přežijeme.
Nepřišli zničit rohanské vesnice, přišli zničit jeho lidi...
Do posledního dítěte!
Co chceš abych udělal?
Podívej se na mé lidi.
Jejich odvaha visí na vlásku.
Jestli to má být náš konec, udělám z toho takový konec,
který bude hoden zapamatování!
Vyšli jezdce, pane! Musíš volat o pomoc!
A kdo přijde?
Elfové... trpaslíci...
Nemáme takové štěstí na přátele jako ty.
Dávná spojenectví jsou mrtvá.
-Gondor odpoví. -Gondor!
Kde byl Gondor, když padla západní brázda?
Kde byl Gondor, když nás nepřátelé obkličovali?
Kde byl Gon...
Ne, můj pane Aragorne.
Jsme sami.
-Odveďte ženy a děti do jeskyní! -Potřebujeme víc času, abychom dovezli zásoby...
Není víc času! Máme před sebou válku!
Zabezpečte bránu.
My staří se neúčastníme válek mezi čaroději a lidmi již od pradávna.
Ale teď se má stát něco, co se nestalo po celý věk.
-Co to je? -Shromáždění.
Shromáždění čeho?
Dub, Kaštan, Jasan. Dobře, dobře, dobře - mnozí přišli.
Nyní se musíme rozhodnout, jestli entové půjdou do války.
Pojď!
Všichni do jeskyní!
Lidé, poslouchejte!
Tumáš!
Na! Dělej!
-Kde jsou jezdci? -To jsou všichni.
Farmáři, převozníci, mladí chlapci... To nejsou žádní vojáci.
-Mnoho z nich vidělo příliš mnoho zim. -Nebo příliš málo.
-Pojď. -Podívejte se na ně!
Bojí se. Vidím to v jejich očích.
A měli by...
Tři sta... Proti deseti tisícům!
Mají větší naději se ubránit zde, než v Edorasu...
Aragorne! Oni nemohou vyhrát tuto bitvu.
-Všichni zemřou! -Potom zemřu jako jeden z nich!
Nech ho jít.
Nech ho být.
Každý vesničan schopný nést meč byl poslán do zbrojnice.
Pane?
Jak riskuji...
Jsi náš král, pane.
A ty věříš svému králi?
Tví lidé, pane...
Za tebou půjdou, ať je konec jakýkoli.
Ať je konec jakýkoli...
Kde je kůň a jezdec?
Kde je roh, který zářil?
Odešli, jako šeď hor.
Jako vítr na poli,
Dny odešly na západ.
Za hory,
Do stínu...
Jak se to mohlo stát?
Přesuňte se na vnější zdi!
Dej mi svůj meč.
-Jak se jmenuješ? -Hálid, syn Hámy, pane.
Lidé říkají, že nepřežijeme noc.
Říkají, že je to beznadějné.
To je dobrý meč... Hálide, synu Hámy.
Vždy je naděje.
Věřili jsme ti a doteď jsi nás nedovedl do záhuby.
Odpusť mi.
Zoufal jsem zbytečně.
Nemám co odpouštět, Legolasi.
Je čas obléct si zbroj.
Je trochu těsná okolo hrudníku.
To není roh skřetů.
Pošli pro krále.
Otevřete bránu! Otevřete bránu!
Jak je to možné?
Přináším slovo od Elronda z Roklinky.
Kdysi existovalo spojenectví mezi lidmi a elfy.
V dávných dobách bojovali a umírali elfové a lidé bok po boku...
Přišli jsme poctít toto spojenectví.
Vítej, Haldire.
Jsi nadmíru vítán.
Jsme hrdí, že můžeme znovu bojovat po boku lidí.
Mohl jsem si vybrat lepší místo.
Stále žiju. Doufejme že to potrvá celou noc.
Tví přátelé jsou s tebou, Aragorne.
Doufejme, že i oni přežijí noc...
Buďte nelítostní...
Protože nepřátelé jsou nelítostní!
-Co se tam děje?! -Mám ti to popsat?
nebo chceš, abych ti přinesl bednu?
Nestřílejte!
Tak to začíná...
Připravte se střílet!
Jejich zbroj je slabá u krku...
a pod ramenem.
Vypusťe šípy! [Hado i philinn!]
Začněte střílet!
Palte! Palte!
Připravit! Palte!
Pošlete je sem! Dělejte!
Žebříky!
Dobře!
Legolasi! Už dva!
Já už jich mám sedmnáct!
Cože?! Mě přece nemůže porazit elf!
Devatenáct!
Smíšku!
Právě jsme schválili...
Ano?
Představil jsem vás radě entů.
A dohodli jsme se že nejste skřeti.
To je dobrá novinka.
A co Saruman? Dohodli jste se o něm?
Nebuďte uspěchaný, pane Smíšku.
Uspěchaný? Jsou tam naši přátelé.
Potřebují naši pomoc!
Nemohou tuhle válku bojovat sami!
Ó ano... Ovlivňuje nás to všechny.
Ale musíš pochopit, mladý hobite, že je potřeba hodně času,
abychom něco řekli starým entským jazykem.
A my neděláme nic,
pokud nezabere hodně času to říci.
Sedmnáct! Osmnáct!
Devatenáct! Dvacet!
To je všechno? To je všechno co dokážeš vyčarovat, Sarumane?
Zastřel ho, Legolasi! [Dago han, Legolas!]
Zabij ho, zabij ho![Dago han!]
Zataraste bránu!
Zadržte je! Ustupte!
Aragorne!
Gimli!
Palte! [Hado i philinn!]
Do útoku! [Berio]
Entové nemohou zadržet bouři.
Musíme se o takových věcech rozhodovat tak, jako jsme to dělali vždy.
Jak to může být vaše rozhodnutí?!
-Toto není naše válka. -Ale jste součástí tohoto světa!
Nebo ne?
Musíte pomoci! Prosím!
-Musíte něco udělat. -Jsi mladý a odvážný, Smíšku.
Ale tvůj úkol už skončil.
Vraťte se domů.
Možná má Stromovous pravdu. Nepatříme sem, Smíšku.
Je to pro nás příliš špatné. Co vlastně můžeme udělat...
Máme Kraj.
Možná bychom měli jít domů.
Ohně Železného pasu se rozprostřou,
A lesy Bralska a Rádovska vzplanou.
A...
A všechno, co bylo kdysi zelené a dobré na tomto světě,
bude pryč.
Už nebude Kraj, Pipine.
Aragorne, stáhněte se do hradu!
Vyveď odtamtud své muže!
Do hradu! [Na varad!]
Vraťte se do hradu! [Na varad!]
Haldire!
Do hradu! [Na varad!]
Haldire!
K bráně! Taste meče!
O moc déle už nevydržíme!
-Zastavte je! -Jak dlouho potřebujete?!
Tak dlouho, jak můžete.
Gimli!
Stáhněte se! Zvedněte bránu!
Pojď! Můžeme je dostat!
Je to daleko.
-Postrč mě. -Cože?
Nedoskočím tak daleko, tak mě postrč!
-A... neříkej to elfovi. -Ani slovo.
Zpevněte ty dveře!
S cesty! Udělejte barikádu!
S cesty!
-Dejte to sem! -Výš!
Zamkněte bránu!
Gimli,Aragorne! Utečte odtamtud!
Aragorne!
Stáhněte všechny zpátky.
Stáhněte je!
Zpátky! Zpátky!
Kryjte se! Stáhněte se!
Zpátky!
-Zpátky! -Pospěšte si!
Dovnitř! Dostaňte je dovnitř!
Do hradu!
Nechám vás na západní hranici lesa.
Odtamtud můžete jít na sever do svých domovů.
Počkej! Zastav se!
Otoč se!
Vezmi nás na jih!
Na jih... Ale to vás dovede k Železnému pasu.
Ano. Přesně.
Když půjdeme na jih, můžeme projít okolo Sarumana, aniž by si nás všiml.
Čím blíže jsme k nebezpečí, tím dál jsme od zranění.
To je to poslední, co očekává.
To mi nedává smysl... Ale konec konců jste velmi malí.
Možná máte pravdu.
Na jih tedy.
Pojďme, malí Krajané.
Vždycky chodím rád na jih.
Nějak mi to připomíná chození dolů z hor.
Zešílel jsi! Chytí nás!
Nechytí.
Tentokrát ne.
Podívejte!
Osgiliath hoří!
Mordor přišel.
Prsten Gondor nezachrání!
Má jen sílu ničit.
Prosím! Nechte mě jít!
Pospěšte si!
Faramire! Musíš mě nechat jít!
Kdo ví, možná si na nás ještě vzpomene.
Mnoho z těchto stromů bylo mými přáteli.
-Stvoření, která jsem znal od ořechu a lísky. -Je mi líto, Stromovousi.
Měli své vlastní hlasy.
Saruman...
Čaroděj by si to měl líp rozmyslet.
Není žádná kletba v jazyce lidí, entů ani elfů, která by mohla pomstít takovou zradu.
Já si to musím vyřídit se Železným pasem.
Se skálou a kamenem.
Ano.
Pojďte, moji přátelé.
Entové jdou do války. Je možné, že jdeme do své záhuby.
Poslední pochod entů.
Faramire! Skřeti mají východní břeh.
Je jich příliš mnoho.
Do soumraku nás porazí.
Pane Frodo!
Volá ho, Same. Jeho oči jsou skoro na mně.
Budete v pořádku, pane Frodo. Všechno bude v pořádku.
Vezměte je do mého stanu.
Řekněte mu, že Faramir posílá mocný dar.
Zbraň, která obrátí štěstí v této válce.
Chceš vědět, co se stalo Boromirovi?!
Chceš vědět, proč tvůj bratr zemřel?!
Chtěl vzít prsten Frodovi! Poté, co přísahal, že ho bude chránit!
Proto zemřel!
Kvůli prstenu tvůj bratr zešílel!
Dávejte pozor!
Pane Frodo?
Jsou tu...
Přicházejí...
-Nazgúl! -Schovejte se!
Ne!
Zůstaň tu, neukazuj se.
Skryjte se!
Hrad je dobyt. To je konec.
Řekl jsi, že tato pevnost nikdy nepadne, dokud ji budou tví lidé chránit!
Stále ji brání! Umírají při tom!
Dostávají se dovnitř!
Copak není jiná cesta, kudy by se ženy a děti dostaly z jeskyně?
Není jiná cesta?
Je jeden průchod. Vede do hor.
Ale nedaleko. Skurut-hai je příliš mnoho.
Pošli vzkaz ženám a dětem aby odešly druhým průchodem do hor!
-A zabarikáduj vstup! -Tolik smrti...
Co může člověk udělat proti tak ničící nenávisti?
Vyjeď se mnou.
-Vyjeď jim naproti. -Pro smrt a chválu.
Za Rohan.
Za tvůj lid.
Slunce vychází.
"Očekávej můj návrat za prvního světla pátého dne."
"Za úsvitu hleď na východ."
Ano.
Roh Helma Železného kladiva zazní basem!
Naposledy!
Ano!
Nechť toto je hodina, ve které společně tasíme meče.
Za lid Eorla!
Gandalf...
Král Théoden válčí sám.
Není sám. Rohirrim!
Éomer...
Za krále!
Ano!
Zásah! Pěkný zásah!
Mocně zatáhněte!
Uvolněte skály!
Pipine! Drž se!
Ó ano, držte se, hobiti!
Co to děláte?
Kam jdete?!
To jsem já...
Váš Sam.
Nepoznáte svého Sama?!
Nedokážu to, Same.
Já vím.
Nic není takové, jaké by mělo být.
Vlastně bychom tu vůbec neměli být!
Ale jsme.
Je to jako ve velkých příbězích, pane Frodo.
Ty, které byly skutečně důležité, byly plné temnoty a nebezpečí.
A někdy jste ani nechtěl znát konec, protože jak by mohl být šťastný?!
Jak by se mohl svět znovu stát takovým, jaký byl, než se rozmohlo zlo?
Vítězství! Vítězství!
Ale konec konců i to pomine...
Stín i temnota musí odejít...
Nový den přijde...
A když slunce začne svítit, bude svítit jasněji...
To byly příběhy, které s vámi zůstávaly...
Které něco znamenaly...
I když jste byl příliš malý na to, abyste rozuměl, proč...
Ale myslím si, pane Frodo, že rozumím...
Teď vím...
Lidé z těch příběhů měli mnoho příležitostí se vrátit, ale neudělali to...
Šli dál...
Protože se měli čeho držet...
Čeho se můžeme držet my, Same?
Že na tomto světě je nějaké dobro, pane Frodo...
A stojí za to o ně bojovat.
-Myslím že si konečně rozumíme, Frodo Pytlíku. -Znáš zákony našich zemí...
Zákony tvého otce. Jestli je necháš jít, tvůj život bude ztracen.
Potom je ztracen.
Pusťte je!
Sauronova ztráta bude hrozivá. Jeho pomsta rychlá.
Bitva o Helmův žleb skončila.
Bitva o Středozem právě začala.
Všechna naše naděje nyní leží na dvou malých hobitech...
Kdesi v divočině.
Zajímalo by mě, jestli někdy budeme v písních nebo příbězích.
Cože?
Zajímalo by mě, jestli budou lidé někdy říkat: "Poslechněte si o Frodovi a o prstenu."
A oni řeknou: "Ano, to je jeden z mých nejoblíbenějších příběhů."
"Frodo byl opravdu odvážný, že, tati?" "Ano, můj synu."
"Byl nejslavnější z hobitů, a to říká mnoho."
Zapomněli jste na jednu z nejdůležitějších postav - Samvěda statečného.
"Já chci slyšet víc o Samovi!"
"Frodo by se bez Sama daleko nedostal."
Pane Frodo. Neměl byste žertovat,
-já jsem mluvil vážně. -Já také.
Samvěd statečný.
Sméagole! Nebudeme na tebe čekat!
Pojď!
Pán... Pán se o nás stará...
Pán by nám neublížil...
Pán porušil svůj slib!
Nepros Sméagola... Chudák, chudák Sméagol...
Pán nás zradil!
Podlý, vychytralý, falešný! Zlomíme jeho špinavý krček!
Zabij ho! Zabij ho!
Zabij je oba!
A potom si vezmeme Miláška a my budeme pánem!
Ale ten tlustý hobit, kdo ví, jeho oči jsou stále ve střehu.
Potom mu je vypíchneme, ty oči, takže on se bude plazit.
Ano, ano, ano!
-Zabij je oba! -Ano! -Ne, ne!
Je to příliš riskantní, příliš riskantní!
Kde je? Kam zmizel?
Hej, Glume? Kde jsi?
-Sméagole? -Mohli bychom ji nechat, aby to udělala...
Ano! Ona by to mohla udělat. Ano, milášku... Mohla by...
A potom si ho vezmeme, až budou mrtví...
Až budou mrtví.
Pojďte, hobiti! Ještě před sebou máme velký kus cesty.
Sméagol vám ukáže cestu. Pojďte za mnou.