Dávno, dávno žila krásná princezna
ale ležela na ni zlá kletba...
která mohla být sňata jedině prvním milostným polibkem
Byla zavřená daleko, předaleko... na hradě...
hlídal ji velký drak, který plival oheň.
Mnoho srdnatých rytířů se pokoušelo ji osvobodit z tohoto vězení...
ale nikomu se to nepodařilo.
A tak princezna čekala v dračím vězení...
v nejvyšší komnatě té nejvyšší věže...
Čekala na první láskyplný polibek.
Tohle se stejně nikdy nemůže stát.
Miluji to.
ŠREK
- v hlavních rolích -
POZOR ZLOBŘI!
HLEDANÍ ZLOBŘI - ODMĚNA!
Nevstupovat
Myslíte, ze tam je?
Vezmi to. Stůj! Víš ty vůbec co ti to může udělat?
Tvoje kosti si dá ke svačině.
Přesně to by obr udělal.
A zlobři jsou ještě mnohem horší
Udělají si polévku z tvojí čerstvě stažené kůže
Vymáčkne bělmo z tvých očí.
Mezi námi, na toastu je to prý pochoutka
Zpátky bestie, zpátky! Varoval jsem tě.
To je chvíle, kdy máte utíkat.
A už se mi sem nevracet!
Hledané pohádkové bytosti.
Je čas jít, lidičky... jdeme
Hezké dny jsou u konce...
Dvacet kop zlata za čaroděje. Další!
Sednout, buď ticho!
Lidičky, já se změním, dejte mi ještě jednu šanci...
Ticho!
Další! Tak copak tu máme?
Malá dřevěná hračka! Ne, já nejsem hračka, já jsem kluk!
5 šilinků za hračku. Odveďte ho. Ne, prosím, ne...
Další! Copak to tady máme? Tak, to máme....
osel co umí mluvit. Opravdu
dejte 10 šilinků. Pokud je to pravda.
Opravdu. Kolego, dalšího.
No?
Je trochu nervózní. Na zahradě je hodně ticho.
Ty jeden osle! Už toho mám dost. Stráže!
Ne, ne, on opravdu umí mluvit.
"Umím mluvit. Miluji mluvení. Mluvím od narození"
Odveďte mi je z očí.
Hej, podívejte se, on umí létat! On umí lítat.
On umí mluvit?
Přesně tak, hlupáku. Teď jsem létající mluvící osel!
Můžeš potkat mouchu, možná i super mouchu, ale vsadím se že jste ještě neviděli létajícího osla.
- A jejda - Chyťte ho!
Dostaňte ho! ... Tudy! ... Rychle!
- Hej ty tam! Zlobře... - Ano?
Z rozkazu vévody Farquada, jsem pověřen oba vás zatknout
a převést vás do určeného... žaláře?
Ale? Opravdu? Ty a jaká armáda?
Řekl jsem snad něco? Poslouchej tohle bylo fakt něco... neuvěřitelnýho.
- To mluvíš... ... ke mě?
Ano, mluvím k tobě. Chtěl bych jenom říct že to tam vzadu bylo fakt skvělý.
Všechny ty stráže, zbraně a tak ale pak se objevíš ty a... bum!
Utíkali jak zajíci. Víš, na to se fakt dobře dívalo, fakt skvělý.
- Tak to je skvělý... opravdu. - Člověče, je nádherný být volný.
Takže, proč nejdeš a neoslavíš své osvobození se svými přáteli, co?
Ale já... nemám žádné přátele a sám od sebe se tam nevrátím.
Hele počkej chvíli, mám skvělý nápad! Zůstanu s tebou!
Já a ty, ty velká zelená mlátičko, spolu je hezky postrašíme
Aaaaaaaaaaa...
Páni! To bylo fakt strašidelný.
Ale jestli ti můžu něco upřímně poradit...
... možná bys měl povinně užívat Tic-Tac, protože ti opravdu strašně smrdí z úst!
Hele, myslím že bys měl dávat pozor na to co ti říkám...
... sněz pár jahod, aby jsi byl silný a zdravý.
Proč mě pronásleduješ?
Povím ti proč...
"Protože jsem sám samotinký, nikdo tu se mnou není... "
Všechny problémy jsou pryč Nikdo je se mnou neřeší...
Ale musím najít přítele...
Přestaň... zpívat!
Není se čemu divit, že nemáš žádné přátele.
Páni, jenom opravdový přítel může být takhle upřímný.
Poslouchej, malý osle. Podívej se na mě. Co jsem?
- Hmm... opravdu vysoký? - Ne! Jsem zlobr!
Znáš to:"Vezměte svoje louče a pozvedněte svoje vidle! " To ti nic neříká?
- Ne-e. - Opravdu?
- Fakt, fakticky. Človeče, ty se mi líbíš. Jak se jmenuješ?
- Eeee... Šrek. - Šrek?
Víš co se mi na tobě líbí, Šreku? Jsi jeden z těch co říkají: "Mě je jedno co si o mě myslíte"
To se mi líbí a respektuju to. A máš pravdu... páni, podívej na tohle
Kdo může žít na místě jako je tohle?
Tohle by mohl být můj domov. Aha... no je to tu fakt pěkný!
To je prostě neuvěřitelný jaké dekorace dokážeš vytvořit při tak nízkém rozpočtu.
Mám rád tenhle kámen. To je pěkný kámen.
- Hádám, že nemáš ve zvyku se nějak moc bavit? - Mám rád svoje soukromí.
Víš, to já taky. To je další věc, kterou máme společnou.
Třeba nenávidím ty chvíle, kdy ti někdo potřese rukou a chce si povídat... a ty nemáš o čem...
- Můžu s tebou zůstat? - Cože?
Můžu s tebou zůstat, prosím?
- Samozřejmě. - Opravdu? - Ne!
Prosím, já se nechci vrátit! Ty nevíš jaké to je, když tě nikdo nemá rád.
No možná že víš, ale právě kvůli tomu bychom měli zůstat spolu!
- Musíš si mě tu nechat, prosím! Prosím! - Dobrá, dobrá.
- Ale pouze na jednu noc. - Díky! - Co to...
Tohle bude sranda. Budeme si vyprávět příběhy dlouho do noci a ráno pak udělám... vafle.
- Grr... - Kde teda budu spát já?
- Venku! - Aha... no to je paráda...
myslím, že je to v pořádku. Víš ty neznáš mě, já neznám tebe..
takže to tak bude lepší. Tak jo, já jdu.
Dobrou noc.
Myslím, že se mi tu bude líbit... ... tady v noci venku.
Budu si tu jen tak sedět. Sám se sebou.
Jsem tak sám, nikdo tu se mnou není...
- Myslím, že jsem ti říkal ať zůstaneš venku! - Já jsem venku!
No Jamesi, možná to není přesně náš sen, ale copak nám dal Farquad na výběr?
To je nádherná postel.
- Mám tě! - Našel jsem sýr!
- To jsi ty Gordone? - Jak jsi mě poznal?
Tak dost! Co děláte v mém domě?
Ale ne, ne ne Dejte tu mrtvou paní z mého stolu!
A kam to máme dát? Postel už je zabraná.
- Cože? - Co je?
Tohle je bažina. Začínám být naštvaný. Jsem strašlivý zlobr.
Co musím udělat abych tu měl trošku soukromí? - Áaaa...
Ale ne... to ne. Ne!
Co pohledáváte v mé bažině?
Dobrá, tak vstávat. jděte pryč. Všichni!
No tak, pohyb. Ale ne tam. Ne tam.
Nekoukej tak na mě. Já je nepozval.
- Nikdo nás nepozval. - Co?
- Byli jsme donuceni jít sem. - Kdo vás donutil?
- Vévoda Farquad. Usmyslel si, že se nás všech zbaví a vydal zákon.
Dobrá. Kdo ví kde najdu toho chlápka, Farquada.
Já to vím! Vím kde ho najdeme!
Kdo jiný ví kde ho najít?
Nikdo jiný? Já, já!
Vyber mě, já to vím! Já, já...
Tak fajn, dobrá. Dávejte pozor, všechny pohádkové bytosti.
Moc si tady nezvykejte. Vaše přítomnost je oficiálně nevítaná.
Vlastně jdu ihned za tím Farquadem,
aby vás všechny dostal z mé země a vrátil odkud jste přišli.
A ty jdeš se mnou.
Tak tohle rád slyším, chlape. Šrek a osel, dva tvrdí a velcí dobrodruhové opět na cestách.
Tohle miluju."Znovu na cestách... " Zpívej se mnou, Šreku!
Co jsem ti říkal o tom zpívání?
- Můžu si pískat? - Ne.
- A můžu si broukat? - No tak dobrá.
To stačí! Už má dost aby mohl mluvit.
Utíkej, utíkej jak nejrychleji můžeš, ale mě neutečeš, perníkový mužíčku.
Jste monstrum!
Já? ty jsi monstrum!
A všechny ty pohádkové věci, které zamořují moji ideální zemi.
- A teď mi řekni kde jsou ostatní! - Sežer si mě...
Chtěl jsem k vám být férový, ale teď je moje trpělivost vyčerpána.
- Pověz mi to nebo... - Ne! Moje marcipánové knoflíčky ne!
- Takže kde se ukrývají? - Dobrá, povím ti kdo..
kdo je ten muž. Koblížek
Ano znám ho. Je to ten, který žije na Drury Lain.
- Víš.. ona je za něj vdaná. - Za Koblížka?
- Ano, za Koblížka. - Víš kdo je jeho žena?
Můj pane. Našli jsme to.
Tak na co čekáte? Sem s tím!
- Kouzelné zrcadlo. - Nic mu neříkej! Néé...
Zdravíčko. Zrcadlo, zrcadélko... pověz, není snad tohle nejdokonalejší království ze všech?
Vlastně, technicky vzato ani nejsi král.
Ah.. Selénie? Co jsi to říkal?
Vlastně jsem myslel, že zatím nejsi králem.
Ale můžeš se jím stát. Vše co pro to musíš udělat je najít si princeznu.
Pokračuj...
Takže se pohodlně posaďte, protože právě pro vás nastal ten správný čas...
vybrat si jednu ze tří princezen.
A tady už je máme...
Takže slečna číslo 1 se ukrývá v království za sedmero horami a sedmero řekami.
Má ráda suši a každou chvíli tráví ve slévárně.
Mezi její koníčky patří i uklízení a vaření pro své dvě zlé sestry.
Prosím přivítejte Popelku!
Kandidátka číslo 2 je tajemná kráska ze země fantazie.
Kromě toho že žije se sedmi chlapy není lehké ji dostat.
I když stačí pouze políbit její mrtvé, studené rty a hned můžete začít zkoumat, jak to s ní doopravdy je.
Dejte svůj hlas... Sněhurce!
A konečně, i když ne určitě poslední...
Princezna číslo 3 pochází ze zámku kolem kterého protéká horká láva.
Je jako nabitá pistol Limonádového Joa, má ráda běhání v dešti...
a čeká na svoji záchranu ze spárů draka. Princezna Fiona!
Takže která to bude?
Princezna číslo 1? Princezna číslo 2? Nebo princezna číslo 3?
... ber 3... ... ber 2....
- 3? 2? 1? - Trojku! Vemte trojku, můj pane!
Ok, ok... vezmu si... číslo 3!
Vévodo Farquade, vybral jste si princeznu Fionu.
Princezna Fiona. Je tak dokonalá.
Všechno co teď musím udělat je najít někoho...
Ještě bych se měl zmínit o malé věci, která se děje v noci...
- ... který ji osvobodí. - Ale po západě slunce...
Ticho! Udělám z princezny Fiony svoji královnu.
A konečně budu mít dokonalé království.
Kapitáne. Dejte dohromady své nejlepší muže.
Uspořádáme turnaj!
"Parkujete v Kamelotu"
Tady. Tak tady to je. DuLoc. Říkal jsem ti to.
- Tohle musí být hrad vévody Farquada. - To je on.
Nemyslíš, že si tím něco kompenzuje? Co?
Hej! Hele počkej, Šreku.
Hej ty!
Počkej chvilku.
Já tě nechci sníst. Já jenom... jenom...
Je tu ticho...
Nějak moc ticho...
Kde jsou všichni?
Hele, podívej na tohle! "Informace - zatáhni"
Vítejte v DuLocu, v tom bezvadném městě...
máme zde nějaká pravidla, které vás přizemní...
postav se do řady, všem je nám tu dobře...
to je DuLoc, naše bezvadné místo.
Usměj se na trávu, zavaž si tkaničky, ukaž svoji... tvář...
DuLoc je... DuLoc je naše bezvadné město.
"Vítejte v DuLocu"
Páni. Dáme si to ještě jednou.
- Ne, nedělej to! Ne. - Stateční rytíři, nejlepší ze všech koutů naší země...
Jsi na správné cestě k tomu, abych ti musel ublížit.
Beru na vědomí.
... Ten šampión, pak bude mít tu čest...
zachránit princeznu Fionu
z ohnivého dračího doupěte.
Pokud z nějakého důvodu neuspěje...
zaujímá jeho místo druhý v pořadí.
A tak dále a tak dále.
Někteří z vás mohou zemřít, ale to je oběť, kterou já hodlám učinit.
"Potlesk. "
Nechť turnaj začne!
Co je tohle?
- Oh, je to hnusné. - To nebylo moc pěkné.
- Je to jen osel. - Jistě.
Rytíři! Nový plán. Ten kdo zabije zlobra, stane se šampiónem.
- Na něj! - Ale no tak, počkejte...
Nešlo by to vyřešit nad žejdlíkem?
Ne? No tak dobrá...
Hej Šreku, nech mi ho. Nech mi ho!
Židle! Přeraž o něj tu židli.
Jo jo!
Děkuji. Děkuji mnohokrát... Jsem tu až do čtvrtka, přijdte se znovu podívat.
- Mám vydat rozkaz, pane? - Ne. Mám lepší nápad.
Lidé DuLocu. Zde je náš šampión!
Gratuluji zlobře. Byl jsi vybrán pro velkou a vznešenou výpravu.
Výprava? Ale já už na jedné jsem.
- Chci dostat zpátky svoji bažinu. - Tvoji bažinu?
Ano! Moji bažinu do které jsi vyhnal všechny ty pohádkové bytosti.
No jistě... Dobrá zlobře, uděláme obchod.
Vydej se na tuto výpravu za mě, a já ti daruji zpět tvoji bažinu.
- Přesně tak jak byla? - Do poslední slizké muchomůrky.
- A co s těmi squatery? - Jako už by tam nebyli.
Co je to za výpravu?
Abych to shrnul. Ty půjdeš zachránit princeznu ze spárů ohnivého draka...
aby ti Farquad vrátil tvoji bažinu...
která jako jakoby nebyla tvoje, protože tam žije pár zvířátek.
Víš ty co? Možná že existuje dobrý důvod, proč oslové nemluví.
Já tě Šreku nechápu, proč na to prostě nezapomeneš?
.. a nevrátíš se k mletí kostí do těsta... prostě k tomu typickému Zlobřímu životu...
Možná bych mohl rozšlapat celou vesnici...
a jejich hlavy narazit na kůly...
... nožem rozřezat na kousky a jejich krev si dát po obědě?
To už ti zní líp?
Hmmm.. ne. Opravdu ne.
Jenom pro tvoji informaci. V zlobrech je toho mnohem víc, než si lidé myslí.
- Například? - Například...
- Zlobři jsou jako cibule. - Smrdí?
- Ano. NE! - Rozpláčou tě?
- Ne! Aha, když je necháš na slunci zhnědnou stejně jako oslí chlupy.
Vrstvy. Cibule má vrstvy.
Zlobři mají vrstvy.
Rozumíš? Já i ona máme vrstvy.
Aha.. tak vy máte vrstvy.
Víš, ne každý má rádi cibuli.
Hele, všichni mají rádi dorty! Dorty také mají vrstvy.
Mě je jedno, co mají všichni rádi!
Zlobři nejsou jako dorty.
Víš co ještě mají všichni rádi? Šlehačku.
Znáš člověka, kterému nabídneš šlehačku...
A on odpoví: Ne. Nemám rád šlehačku. Šlehačka je delikátní.
Ne! Ty jeden malý iritující skrčku! Přestaň už s tím!
Zlobři jsou jako cibule. Konec debaty. Pa pa. Uvidíme se později.
Šlehačka je možná nejlepší věc na celý týhle planetě, víš? ...
Fíha Šreku! Tos byl ty?
Člověče měl bys ostatní varovat než si ulevíš, aby se stihli ukrýt.
Veř mi, osle. Kdybych to byl já, byl bys už mrtev.
Tohle je síra. Musíme už být blízko.
No jasně... síra.
Síra... vím jak smrdí síra a tohle síra nebyla.
Poznám cizí zadek a tohle nebyla ani síra a ani jiný kámen.
- Opravdu je to velký zámek, ale to prostředí? - Ehm Šreku? Pamatuješ co jsi povídal o těch vrstvách?
Musím se ti přiznat? oslové nemají vrstvy...
máme vlasy.
Počkej, oslové nemají vlasy.
Nesnažíš se mi tu říct, že máš strach z výšek?
Jenom se mi nelíbí představa, že se procházím po tomhle mostě..
nad horkou lávou!
Ale no tak, osle. Jsem tu s tebou, jo?
- K čemu? - Pro duševní podporu.
Přejdeme to během chvíle a jenom jedním velkým krokem.
- Opravdu? Fakt, fakticky.
- Hned se cítím líp. - Jenom pořád jdi a nedívej se dolů.
Nedívat se dolů... pořád jít dál...
Šreku, já se dívám dolů!
- Prosím nech mě jít zpátky! - Ale no tak, vždyť jsme už za půlkou.
To je jedno, ale ta první půlka byla bezpečná.
Na tohle nemám čas. Koukej se obrátit.
- Nedělej to! Nech toho!
Promiň. Co nemám dělat?
Tohle? Tak tohle?
Ne Šreku, přestaň!
Ja tu umřu... Šreku... umřu! ...
Dobrá práce, osle.
Super.
Takže ty víš kde je ta dračice?
Uvnitř. Čeká na to, až jí zachráníme.
Mluvím o tom drakovi, Šreku.
- Bojíš se? - Ne, ale... pššššt.
Není nic špatného na tom, že se bojím.
Nic špatného, můžeš se bát v různých situacích.
když drak chrlí oheň, ale to neznamená...
... že jsi zbabělec, i když se bojíš. Rozumíš?
Osle. Dvě slova...
Drž Hubu
A teď jdi a podívej se jestli nenajdeš nějaké schody. Schody? Myslel jsem že hledáme princeznu?
Princezna bude nad těmi schody, v nejvyšší komnatě...
v největší věži.
- A jak si můžeš být tak jistý, že zrovna tam? - Dočetl jsem se to v knížce.
Skvělý. Já se postarám o schody a ty se postarej o draka.
Najdu ty schody.
Klidně najdu i dvoje. Mě žádné schody nezastav,í ať už vedou kamkoli.
Jsem mistrem schodů. Můžu po nich šlapat nahoru jeden po druhém, pořád další a další.
Tak tamhle bude princezna, ale kde je..
DRAK!
Mám tě!
Ale ne, ne...
Áh, jaké to máš velké zuby.
Myslím tím zářivě bílé zoubky.
Já vím, že tohle ti říká asi každý tvý jídlo, ale...
musím ti říct, že máš fakt zářivej úsměv. A takovej mátově svěží dech.
A víš co ješte? .. víš co ještě? ...
.. ty jsi dračice? Á dopr... jistě. Chci říct samozřejmě že jsi dračice...
protože z tebe vyzařuje neskonalá krása a...
Co je ti? Něco ti spadlo do očíčka?
Víš rád bych zůstal s tebou, ale jsem astmatik a...
ty na me pořád funíš ten dým a to mi fakt nedělá moc dobře.
ŠREKU!
- Probuď se! - Co?
- Jsi princezna Fiona? - To jsem.
Čekám na statečného rytíře, který mě vysvobodí.
No, to je krásné, ale teď musíme už jít!
Ale počkej, pane rytíři! Tohle je naše první setkání.
Neměla by tohle být nádherná a romantická chvíle?
Jo. Je mi líto dámo, ale čas nás tlačí.
Co to děláš? Teď bys měl vyhodit lano z okna...
a snést mě k tvému hřebci.
- Ty jsi tohle plánovala už dlouho, co? - Jo jo.
Ale tohle je tak dlouho očekávaná chvíle.
Měl bys být milý, zarecitovat básničku nebo zazpívat nějakou milostnou baladu...
- nějaký sonet, limerick nebo... - To si bohužel nemyslím.
Co? Mohu znát alespoň jméno mého zachránce?
- No... Já jsem Šrek. - Takže, Sir Šrek.
Doufám že toto přijmeš jako důkaz mé vděčnosti.
Díky.
Ty jsi nepokořil toho draka?
To nebyl můj úkol. Ale teď už musíme jít. Rychle!
Ale tak to není správně!
Měl bys jít s mečem a štítem proti drakovi, jako ostatní rytíři.
Jo a skončit stejně jako ostatní, usmažený v plamenech.
Víš, ale o tomhle to není.
Počkej, kam to jdeš? Východ je přece támhle.
- Chci si zachránit kůží. - Co jsi to za rytíře?
Jediný svého druhu.
Víš, potřebuju ješte trochu času...
Jsem trošku staromódní v těchto věcech.
Nechci být tolik hrrr do těch fyzických kontaktů.
A vlastně ani nejsem připraven na vztah takových... rozměrů.
Hele tohle byl nedovolený kontakt! To je sexuální obtěžování!
Hele, co to děláš? !
Tak jo, teď se vrátíme o jeden krok zpět.
Nejdřív bychom se měli pořádně poznat, jako přátelé nebo tak...
Hele nech tohoooo! To je můj ocas!
- Princezno? - Ono to mluví!
Přesně tak. Problém je v tom že nepřestane.
Tak dobrá, vy dva. Utíkejte k východu.
Já se postarám o draka.
Dokázal jsi to! Zachránil jsi mne!
Jsi tak úžasný, tak báječný, tak...
a trošku zvláštní, musím přiznat.
Ale tvé zásluhy jsou velké a tvé srdce čisté.
Jsem ti vděčná až do své smrti.
A kde by statečný rytíř byl bez svého ušlechtilého hřebce.
No doufám, že jsi dával pozor a slyšel jsi, jak mě nazvala ušlechtilým hřebcem.
Ona si myslí, že jsem hřebec.
Bitva je dobojována. Nyní můžete sejmout svoji helmu, dobrý pane rytíři.
- Totiž... ne. - Proč ne?
Protože... já... to je moje helma.
- Ale já bych ráda poznala tvář mého zachránce. Ne, to bys nerada.
- Ale jak bys mě pak mohl políbit? - Co?
Tohle přece nebylo v popisu mé práce?
Možná je to prémie?
Ne. Je to osud. Přece musíš znát jak to chodí?
Princezna je uvězněna ve věži...
zlým drakem a je zachráněna...
statečným rytířem.
Aby si pak mohli dát láskyplný osudový polibek.
Se Šrekem? Ty si myslíš... hehe.. počkej.
- Tak ty si myslíš, že Šrek je tvá osudová láska? - Totiž... ano.
- Co je na tom tak směšného? Řekněme prostě, že nejsem tvůj typ.
Samozřejmě, že jsi.
Jsi můj zachránce.
- A nyní sejmi svoji helmu. - Ale já si myslím, že to opravdu není dobrý nápad.
- Prostě si sundej tu helmu. - To neudělám.
- Sundej si ji a hned! - Dobrá...
Klídek. Jak přikazujete, Vaše výsosti.
Ty jsi... zlobr.
Aha. Očekávala jste prince Okouzlujícího?
No vlastně... ano.
Ale ne, celé je to špatně. Ty nemáš být zlobr.
Princezno, poslal mě princ Farquad, abych Vás zachránil.
Chápete? On je ten, který si vás chce vzít.
Ale proč mě tedy nepřišel zachránit sám?
Dobrá otázka. Můžete mu ji položit až budeme na místě.
Ale mě musí zachránit má osudová láska.
Ne nějaký zlobr a jeho zvířátko.
No ještě před chvílí jsem byl ušlechtilý hřebec.
- Princezno, vy se mi zrovna nesnažíte usnadnit. - Je mi líto, ale vaše práce není můj problém.
Můžete vyřídit princovi Farquadovi, že jestli mě chce zachránit...
tak jak má, budu na něj čekat přímo tady.
Hele já nejsem poslíček. Jsem doručovatel.
Tohohle se neodvážíš.
- Jdeme, osle. - Jasně, jsem přímo za tebou.
Okamžitě mě sundej dolů, nebo poneseš následky!
To je nedůstojné, okamžitě mě pusť!
Dobrá, tak další otázka. Řekněme že po tobě jede ženská...
jenže ty to nemáš rád tímhle způsobem. Jak jí to říct...
ale přitom jí neublížit. Vlastně nechceš aby tě spálila.
Prostě jí řekni, že není tvá osudová láska.
Víš, každý pozná když... hej!
Čím dřív budeme v DuLocu, tím líp.
Jó, tam se vám bude líbit, princezno. Je to tam nádherný.
A chtěla bych vědět něco o vévodovi Farquadovi.
- Jaký je? - Řekl bych to asi takhle, princezno...
Lidé o něm říkají že je, trošku méně velkorysý.
Ale ne, Šreku. Určitě se najdou někteří, kteří ho mají trošku rádi.
Nechte toho! Přestaňte oba dva.
Prostě jenom závidíte, že se nemůžete měřit s velkým...
vévodou Farquadem.
Jo, možná máte pravdu, princezno. Ale nechme to hodnocení, než ho zítra uvidíte.
Zítra? To je to ještě tak daleko?
- Neměli bychom postavit nějaký tábor? - Ne. Tím jenom cestu prodloužíme.
Můžeme pokračovat.
Ale v tom lese jsou loupežníci.
Přestávka, Šreku! Mě ten nápad s táborem připadá jako dobrý nápad.
Dej pokoj, jsem strašlivější, než cokoli jiného v tomhle lese.
Já chci okamžitě nocleh. HNED!
- Hej, tady! - Hele Šreku, přece můžeme najít něco lepšího.
- Nemyslím, že tohle je důstojné pro princeznu. - Ne ne, tohle je ideální.
Jenom to potřebuje drobné domácí úpravy.
Domácí úpravy? A to jako jaké?
Dveře.
- Takže pánové, dobrou noc. - Nechceš vyprávět nějaké pohádky na dobrou noc?
Řekla jsem dobrou noc!
Šreku? Co to děláš?
No...vž dyť víš... hehe. To byl jenom žert.
A támhleto je Zvrhlík. Jediný zlobr, který plivl přes 3 pole.
Jo... správně.
Můžeš mi vyložit budoucnost z těch hvězd?
No, hvězdy vlastně nepředpovídají budoucnost. Hvězdy vyprávějí příběhy.
Podívej, támhleto je Krvák Prdnatý.
Můžeš hádat, díky čemu je tak slavný.
Nic takového tam není. Ale je, podívej.
Tamhle je on a támhle horda bojovníků, kteří utíkají před jeho pachem.
- To si jenom někdo vymyslel. - Víš osle,...
někdy myšlenky znamenají mnohem víc, než jak ve skutečnosti vypadají.
Zapomeň na to.
Hele Šreku, a co vlastně budeme dělat, až nám vrátí naši bažinu?
- Naši bažinu? - vždyť víš, až zachráníme princeznu a tak...
My? Osle, není žádné my. Není žádné my.
Jsem jenom já a má bažina.
A první co udělám je, že postavím třímetrovou zeď kolem mé země.
Teď jsi mě fakt ranil, Šreku. Teď opravdu hluboce.
Víš co já si myslím? Celá tahle věc se zdí je proto,...
aby se někdo nemohl dostat dovnitř. Je to tak?
Skrýváš něco? Nech to plavat, osle.
Aha, tohle má něco společnýho s těma cibulema, co?
Ne. Tohle má něco společného s "Nech to být a nech to plavat. "
A nechceš si o tom promluvit? A proč ty si o tom chceš povídat?
A proč to zamlžuješ? Já nic nezamlžuji.
- Osle, já tě varuju! - Jenom mi řekni od koho chceš mít pokoj.
Od všech! Je to jasné?
Konečně jsme se někam dostali. Pro všechny svatý!
Co máš se vlastně za problém, Šreku?
Já nemám problém s nikým.
Jenom svět vypadá že má problém se mnou.
Lidé se na mě jen podívají a hned křičí
"Proboha utíkejte! Velký, hloupý a ošklivý zlobr!"
Odsoudí mě ještě dřív, než mě vůbec poznají.
Proto jsem raději sám.
Víš ty co? Když jsme se potkali...
nemyslel jsem si, že jsi velký hloupý a ošklivý zlobr.
Jo. Já vím.
Takže... Jsou tam nahoře nějací oslové?
No... je tam Hlupík.
malý... otravný...
Jasně, jasně... chápu. A támhleta velká zářivá je co?
- To je Měsíc. - No jasně... chápu.
Ještě. Ukaž mi to ještě jednou.
Zrcadlo, zrcadélko, ukaž mi princeznu ještě jednou.
Dokonalá.
Jo, jo. Přesně takhle to mám rád...
Správně maličká, takhle je to pěkný...
- Osle, vzbuď se... - Co?
Dobré jitro. Jak byste chtěli ta vejce?
- Dobré jitro, princezno. - Co to má znamenat?
No, včera jsem k vám nebyla zrovna příjemná, takže...
jsem vám to chtěla trochu vynahradit.
Myslím po té dřině, s mým zachráněním.
- No, díky. - Tak se najezte, čeká nás velký den.
- Krrrrrk! - Šreku! ?
No co? To byl kompliment po dobrém jídle, jak říkám.
Nevíš jak se máš chovat před princeznou?
Krrrk! Díky za kompliment.
Ona je stejně oplzlá jako ty.
Víš, ty nejsi zrovna taková, jak jsem si tě představoval.
No, možná bys neměl soudit lidi dřív, než je pořádně poznáš?
- La liberté! - Princezno!
- Hop! Ha há! - Hej! Co to děláš?
Stůj, mon cherri. Jsema tvýma zachláncem, má paní.
A já ochrráním vás pžed touto... zelanou...
obladou.
Hej! To je moje princezna. Jdi a najdi si svojí!
Stój obludo! Copa neviděla, že jsem malinka zaměstnán?
Podívej, nevím co jsi zač....
U jóviše, já hlupáka.
Prosíma dovolta mi představiti se...
Veselá kupóó!
Bohatým bereme, chudým dáváme... myslí si, že jsem dobrák
... ale já nejsem. Riskuji pro hezké dámy... asi nejsem špatný.
To je náš monsieur Hood
Mám rád malé dráčky.. a taky klobásky. Můžu si takhle zpívat...
... když si v klídku ležím.
Ale je zle když Zlobr touží po spanilé dámě je zle, je zle, je zle.
Kráska a zvíře... to probudí ve mně zlost.
A svůj nůž vrazím do jeho oka...
Protože chce zaútočit...
- Tak tohle bylo urážející! - Ty malá....
Můžeme?
- Počkej, jde jsi k tomu přišla? - K čemu?
K tamtomu. To bylo neuvěřitelné.
- Kde jsi se to naučila? - No víš...
Když jsem byla malá a vyrůstala jsem sama, tak jsem se musela naučit tyhle věci
pro případ, že... máš v zadku šíp!
- Co? Páni, podívej na to. - To je všechno moje chyba.
- Je mi to tak líto. - Co se stalo?
- Šrek je raněný. - Šrek je raněný?
- Ale ne, Šrek umře! - Osle, já jsem v pořádku!
Ne Šreku, to mi nesmíš udělat! Ty nesmíš ještě umřít...
ohni se a vykopávej kopytama! To zvládnem...
Osle, uklidni se. Jestli chceš Šrekovi pomoci...
tak jdi do lesa a nasbírej modré květy s červenými ostny.
Modrá kytka s červenýma trnama. Jdu na to! Modrá kytka...
Neumírej Šreku! A kdybys viděl dlouhý tunel, tak hlavně nechoď k tomu světlu.
Osle! Mlčím. Modrá kytka, červené trny...
- Na co je ta kytka? - Abychom se zbavili osla.
- Teď stůj chvíli klidně a já vyndám ten šíp. - Aú!
- Dávej pozor! Je to citlivá věc! - Je mi líto, ale musíme ho vyndat.
- Ne, ne. Tak počkej chvíli!
Otoč se.
- Tak jo. Přestávka. - Mohl bys.. ?
Vyborně, takže co navrhuješ?
Modrá kytka, červené trny...
Kdybych byl slepý bylo by to jednodušší.
Vydrž Šreku! Už běžím!
Jaú! ... takhle to nepůjde. Dobře.
Už skoro vidím hrot. Aúúú...
Nic se nestalo. My jenom...
Hele, jestli chcete být chvilku o samotě, stačí se jenom zeptat, jasný?
Ale no tak. To je to poslední na co bych pomyslel.
Princezna tu jenom...
Aú...
To je... to je krev?
Tak tady to je, princezno.
- Vaše budoucnost čeká. - To je DuLoc?
Jo. Šrek si myslí, že ta vysoká věž má zakrýt Farquadovy komplexy.
Tím myslí... Au.
- Myslím, že bychom měli jít. - Ale Šreku... Šreku?
- Bojím se o Osla. - Co?
Podívej se na něj. Nevypadá moc dobře.
- O čem to tu mluvíte? Je mi fajn. - Tohle říkají všichni nemocní...
a pak najednou... se svalí na záda...
mrtví.
No jo, ona má pravdu. Vypadáš zuboženě.
- Nechceš se posadit? - A já ti udělám nějaký čaj.
Já.. nechci vás strašit, ale cítím šílenou bolest za krkem.
Víš, když pohnu hlavou ze strany na stranu zní to jako tohle.... au!
- Má hlad, najdu mu něco k jídlu. - A já najdu nějaké dříví na oheň.
Hej! Kam to jdete? Proboha, já necítím svoje prsty!
Já nemám prsty!
To je výborné. Opravdu dobré.
Co to vlastně je?
Lesní krysy... Na rožni.
Děláš si srandu? Je to delikatesa.
Vlastně... jsou dobré také dušené.
Nechci se nějak vytahovat, ale dělám ty nejlepší dušené krysy.
Myslím, že zítra už budu večeřet trochu jinak.
Možná bys mě mohla občas navštívit u mě v bažině?
Můžu ti uvařit na co si vzpomeneš. Dušené krysy, slimáky na tatarský způsob...
Jen si řekni, na co máš chuť.
Líbí se mi to.
- Princezno? - Ano? Šreku?
Jenom by mě zajímalo...
jestli... jestli...
jestli to budeš jíst?
Páni, není tohle romantický?
- Jenom se podívejte na ten západ slunce. - Západ slunce? To ne.
- Chci říct, už je pozdě. - Co?
Hele počkej chvilku. Já vím o co tu běží. Ty se bojíš tmy, co?
Přesně. Přímo se hrozím.
Raději půjdu dovnitř.
To nic princezno, já jsem se také bál, dokud...
No moment, já se pořád bojím tmy!
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
No tak teď už je mi to konečně jasný, co se tu přesně děje.
- O čem to mluvíš? Tohle mi neříkej. Jsem zvíře a mám instinkt.
Vy dva jste se do sebe zbouchli. Dokážu to vycítit.
Jsi blázen. Já ji mám jenom přivést zpět k Farquadovi.
Ale no tak, Šreku. Probuď se a přičichni k těm feromonům.
Prostě jdi dovnitř a řekni ji co cítíš.
Nemám co říci.
Kromě toho, kdybych jí řekl že... totiž... vždyť víš...
Nebudu říkat že já... protože ne...
Ona je princezna. A já jsem...
- Zlobr? - Jo. Zlobr.
- Hele, kam to jdeš? - Sebrat...
další dřevo.
Princezno! Princezno Fiono?
Princezno, kde jste?
Princezno.
Je to tu pěkně strašidelný, a není to žádná hra.
- Ne ne! - Pomóc, Šreku!
- To je v pořádku... - Co jsi to udělala princezně?
Ticho osle. To jsem já - princezna.
- Akorát v jiném těle. - Panobože, ty jsi snědla princeznu!
- Slyšíte mě, princezno? - Osle...
Dýchejte, dýchejte. Dostaneme vás ven.
- Šreku! Šreku! - Pššt. To jsem já.
Princezno?
Co se vám stalo? Jste taková... jiná?
Jsem ošklivá.
Jo... nesnědla jsi něco? Já Šrekovi říkal, že ty krysy...
nejsou dobrý nápad.
- Ne. Tohle mám od nepaměti. - Co tím myslíš?
- Nikdy předtím jsem tě takhle neviděl. - Tohle se stane vždy po západu slunce.
Jiná ve dne a jiná v noci.
Na věky věků.
Dokud tě nepolíbí osudová láska. A pak dostaneš svoji zpět svoji podobu.
To bylo pěkný. Nevěděl jsem že píšeš básně.
To je prokletí.
Když jsem byla malé děvče, zlá čarodějnice na mě uvalila kletbu.
Každou noc se ze mě stane tohle.
Tahle strašidelná, ošklivá obluda.
Zůstala jsem uvězněná ve věži, dokud mě má osudová láska...
nezachrání.
Proto si musím vzít Farquada dřív než zapadne slunce.
Jinak zůstanu navždy... takhle.
Dobře, dobře, tak se uklidni. Není to tak strašný. Nejsi tak ošklivá.
Vlastně jsi...
...ale vypadáš tak jenom v noci.
- Šrek je ošklivej 24 hodin denně. - Ale Osle... já jsem princezna.
A princezna nemůže vypadat takhle.
Princezno. A musíte si vzít Farquada?
Musím.
Pouze polibek z opravdové lásky prolomí kletbu.
No já tím myslím... Ty jsi vlastně napůl zlobr.
- A Šrek... alespoň něco máte společné. - Šrek?
Princezno... já... Hlavně se chci zeptat, jak se vede?
Dobře? Mně také dobře.
Spatřil jsem tuto květinu a vzpomněl jsem si na vás, protože...
je pěkná... vlastně se mi moc nelíbí, ale vám by se mohla líbit...
protože vy jste pěkná.
Já květiny stejně nemám moc rád, ale já... já...
Jsem v průšvihu. Dobrá, jdeme na to.
Podívej Osle, mohl by něko milovat takovou ošklivou obludu?
Princezna a ošklivý zlobr nejdou prostě dohromady.
Proto tu nemohu zůstat se Šrekem.
Jediná moje šance, jak žít šťastně až do smrti, je vzít si mou osudovou lásku.
Copak to nevidíš Osle? Takhle to prostě musí být.
Je to jediná možnost, jak prolomit kletbu.
- Alespoň bys měla Šrekovi říct pravdu. - Ne. Nikdo se to nikdy nesmí dozvědět.
Nikdo se to nesmí dozvědět.
- Počkej tohle nemůžeš nechat v tajnosti. - Slib mi, že to nikomu neřekneš.
- Slib mi to. - Dobrá. Nepovím.
Ale ty bys měla.
Po všem tomhle bych potřeboval nějakou terapii. Podívejte na ten tik v mém oku.
Povím mu to, nepovím...
Povím mu to.
Šreku, Šreku...
Musím ti něco...
- Šreku! Je všechno v pořádku? - Perfektní. Nikdy mi nebylo líp.
- Musím ti něco říci. - Nemusíte říkat nic, princezno.
- Včera v noci jsem toho slyšel dost. - Takže ty víš, co jsem říkala?
- Každičké slovíčko. - Ale já myslela, že mi nebudeš rozumět.
"Ale já rozumím. Jak jsi říkala: "Kdo by mohl milovat... "
"... strašlivou, ošklivou obludu? "
- Ale já myslela, že ti to nebude vadit. - No ale vadí!
Přesně na čas.
Princezno, něco jsem vám přivedl.
Co jsem zmeškal? ... něco jsem zmeškal? Tady není žádnej mluvící osel.
- Princezna Fiona. - Jak jsem slíbil.
Teď tvá část dohody.
Dobrá zlobře. Vezmi si zpět svoji bažinu.
Vezmi si to a běž. Než si to rozmyslím.
Promiňte princezno, že jste musela čekat...
ale vy jste nechala čekat mě.
Nikdy jsem si nepomyslel, že spatřím takovou krásu.
- Já jsem vévoda Farquad. - Vévoda Farquad?
Ale ne.. ne. Promiňte vy mně, pane..
za to krátké... odloučení.
To je od vás velmi milé. Teď už nemusíte trpět...
to břitké chování zlobra.
- Zlobři nemají vůbec žádné city. - Ne. Máte pravdu. To nemají.
Princezno Fiono. Krásná, úžasná princezno Fiono.
Ptám se vás...
budete tou dokonalou manželkou pro dokonalého manžela?
Vévodo Farquade. Přijímám.
- Bude to... Výborně, ihned začneme přípravy.
- Zítra bude svatba! - Ne!
Myslím tím, proč čekat až do zítřka? - Můžeme se vzít dneska...
- Před západem slunce. - Och, my jsme dychtiví?
Ale máte pravdu. Čím dříve, tím lépe.
Musíme toho ještě hodně udělat.
Sehnat kapelu, upéci dorty, koláčky...
Kapitáne, sežeňte hosty.
- Měj se hezky, zlobře. - Šreku, co to děláš? Nemůžeš ji nechat odejít.
- No a co? - Šreku, je tu něco, o čem nevíš.
Mluvil jsem s ní včera v noci a ona je...
Vím o čem jste si povídali. Jste teď velcí kámoši, co?
Tak když jsi takový kamarád, proč nejdeš za ní?
- Ale Šreku já chci jít s tebou. - Už jsem ti to říkal včera, ne?
Nepůjdeš do mého domu. Žiju sám.
Já, moje bažina a nikdo jiný. Rozuměls?
Nikdo jiný. Zejména ne hloupí, patetičtí, mluvící oslové. Jasný?
- Ale já myslel. - Jo, myslel sis to špatně.
Šreku...
Osle?
- Co to děláš? - To co jsi chtěl.
Myslel jsem že rozeznáš zeď, když jsi ji tak chtěl.
To ano, ale ta má jít okolo mé bažiny, ne skrz ni.
Správně. Je okolo tvé polovičky. Podívej. Tohle je moje a tohle tvoje.
Aha, tvoje půlka? Správně, moje polovička.
Pomohl jsem zachránit princeznu, udělal půlku práce...
dostanu půlku země. A teď mi podej ten šutr co vypadá jako tvoje hlava.
- Ustup. - Ne. Ty ustup.
- To je moje bažina. - Naše bažina.
- Nech toho ty hloupý Osle. - Smradlavej zlobře!
- Fajn, jak chceš. - Hele počkej, ještě jsem s tebou neskončil.
- Ale já skončil s tebou. - Víš, ty pořád říkáš "já, já, já..."
ale teď je řada na mně. Takže sklapni a dávej pozor.
Pořád si ze mě děláš srandu, nadáváš, neoceníš nic z toho, co udělám.
Pořád mě pošťuchuješ a odstrkuješ.
Jestli jsem takový zlý, jak říkáš, tak proč za mnou pořád lezeš?
Protože tak to přátelé dělají. Odpouštějí si.
Jo, jo... máš pravdu, Osle. Odpouštím ti.
Za to, že jsi mi vrazil kudlu do zad!
Zase jsi zabalený v těch vrstvách. Bojíš se vlastních citů.
- Jdi pryč. - Vidíš, zase jsi to udělal. Stejně jako Fioně.
A to jenom proto, že tě měla ráda. Možná tě i milovala.
Milovala... mě? Říkala, že jsem ošklivý...
že jsem strašlivá obluda. Slyšel jsem, jak ti to říkala.
Ale ona nemluvila o tobě! Mluvila o... někom jiném.
Ona... nemluvila o mně?
- Tak o kom to mluvila? - Ne, ne. Já nebudu nic říkat.
Stejně ode mě nechceš nic slyšet? Že jo?
- Osle... - Ne.
Dobrá... podívej... já se ti omlouvám. V pořádku?
Omlouvám se.
Vypadá to, že jsem přece jenom velký hloupý zlobr.
Můžeš mi to odpustit?
- Od toho přece jsou přátelé, ne? - Správně.
- Přátelé? - Přátelé.
Víš...
co vlastně Fiona o mně povídala.
Proč se ptáš mě? Proč nejdeš a nezeptáš se jí sám?
Svatba! Tohle nikdy nestihneme.
Neboj se. Kde je vůle, tam je cesta. A já znám cestu.
Osle?
To je ta moje zvířecí přitažlivost.
- Pojď sem ty ušáku! - To je dobrý. Hlavně mi nedávej pusu.
Naskoč...
a drž se pevně. Nemá to bezpečnostní pásy.
Lidé města DuLoc. Sešli jsme se zde abychom...
se stali svědky spojení našeho krále...
Promiňte...
ale nemohli bychom přejít rovnou k věci?
Pokračujte...
Jdi se trošku pobavit. Když tě budeme potřebovat, zapískám.
Počkej Šreku, tohle přece neuděláš?
Co tím myslíš? Tradice jsou tradice...
Musíš počkat do chvíle než to dojde k: "... nechť to řekne teď, nebo mlčí na věky""
- A pak musíš říct: "Já namítám !" - Na tohle nemáme čas.
Co to děláš? Hele počkej! Máš rád princeznu?
- Chceš ji držet? - Ano! - Chceš ji laskat? - Ano!
Chceš ji... Víš, ženský mají rády takovýhle romantický věci.
Dobrá, už přestaň. Kdy ten chlápek řekne tu větu?
To musíme zjistit.
A z vůle, která mi byla...
- Co vidíš? - Je tam celé město.
- Jsou u oltáře. - Ježíši, právě to řekl.
Proboha, jen to ne!
- Namítám! - Co ten tu chce?
Ahoj všichni. Bavíte se tu dobře?
Mám to tu v DuLocu rád. Hlavně je tu takový čisto.
- Co tu děláš? - Je doopravdy smutné...
že tě nikdo nemá rád, ale na svatbu tě nikdo nepozval.
Fiono, můžeme si promluvit?
Teď si chceš promluvit? Na to už je trochu pozdě.
- Takže mě prosím omluv... - Ale ty si ho nemůžeš vzít!
- Proč ne? - Protože on...
on si tě chce vzít jenom proto aby se stal králem.
- Neslýchané! Fiono, neposlouchejte ho. - On není tvá osudová láska.
- Co ty víš o osudové lásce? - Totiž já...
chci říct...
Ach, to je dojemné.
On se zamiloval do princezny.
"SMÍCH" - Zlobr a princezna? !
Šreku? Je to pravda?
Koho to zajímá? To je vtipné.
Fiono, má lásko. Pouze jeden polibek nás dělí od věčného štěstí.
A teď mě polib.
Jiná ve dne a jiná v noci.
Už jsem ti to chtěla ukázat dřív.
No, tohle leccos vysvětluje.
Och... to je nechutné Stráže! Stráže!
Odveďte mi je z očí.
Hned! Vemte je oba!
- Šreku! - Manželství je platné.
A to mě dělá králem! Vidíš, vidíš?
Slez ze mě ty... Fiono!
A co se týče tebe, má ženo...
nechám tě zavřít do věže. Až do konce tvých dnů.
Bude tu pořádek, budu mít moc! A všichni mě budete poslouchat!
Nikdo ani hnout! Mám tu draka a nebojím se ho použít!
Jo, jsem drsný osel.
Manželství slavných... to nikdy nevydrží dlouho, co?
Pokračuj, Šreku.
- Fiono? - Takže, Šreku?
Já... miluji tě.
- Opravdu? - Fakt, fakticky.
Já také.
"Pouze první polibek osudové lásky..."
"může zrušit tvoji kletbu... "
Fiono?
Je všechno v pořádku?
Ano. Ale nerozumím tomu.
Měla jsem být krásná.
Ale ty jsi krásná.
Doufal jsem, že to skončí happy-endem.
Bůh vám všem žehnej.
A žili šťastně až do smrti.
KONEC