V minulých dílech Stargate SG-1:
Toto je Prometheus, jinak známý jako X-303.
Pane, počítač zjišťuje rapidní nárůst energie v nakadriových článcích.
Ten skok musel spustit energetický ráz, který přetížil ovládací systémy reaktoru.
Připravte se k odhození reaktoru.
I kdybychom zadali kurz k Zemi, s použitím podsvětelných motorů by to trvalo léta.
P3X-744. Jestli se dostaneme tam a poté branou domů,
můžeme si přinést, co je potřeba k opravení lodi.
Tak, jak se tohle liší od mlhoviny?
No, právě to je na tom tak vzrušující. My přesně nevíme.
A náhodou je tato formace v blízkosti
našich dalších ochlazovacích souřadnic.
Bude to jen kousek od naší cesty, plukovníku, opravdu.
Takže žádám jen maximálně 2 hodiny.
Jen pokud budu moci vidět, jak se tváříte, jako první.
Napadají mě slova jako: dítě a obchod s bonbóny.
Pokusím se zůstat soustředěná, pane.
Jen mějte na paměti, že naším posláním je dostat tohoto ptáčka domů v jednom kuse.
Plukovníku Ronsone, hlaste se na můstku.
Už musí být čas. Po vás, majore.
Pane, hypermotory dosahují maximální bezpečné teploty.
Vypněte je, majore Gantová.
Ano, pane. Opouštíme hyperprostor.
Majore Carterová, jak si vedeme?
Dobře, pane. V tomto skoku jsme urazili 49 světelných let.
Když uvážíme, že hypermotor je z alkeše, řekla bych, že docela dobře.
Původně byl navržen pro loď desetkrát menší.
Jen 5 dalších takových zastávek a jsme doma.
Plukovníku, právě se na našich senzorech objevila loď. Je přímo před námi, 3000 km.
Můžete ji identifikovat?
Ne, pane. Blíží se velmi rychle na naši pozici.
Všeobecná pohotovost.
Loď je vzdálena 2000 km.
Zvednout štíty, nabít zbraně.
Loď je teď na 900km. Nezpomaluje, pane.
Za jak dlouho budeme moci znovu do hyperprostoru?
Hypermotor potřebuje minimálně 2 hodiny, aby se zchladil, než se pokusíme o další skok.
Jestliže to zkusíme dříve, může se přetížit.
Plukovníku, přijímám neobvyklé signály přicházející z cizí lodi.
Skanují nás, pane.
Majore Gantová. Vysílání na všech frekvencích. Chci s nimi mluvit.
Můžete, pane.
Tady je plukovník William Ronson, velitel Promethea. Prosím odpovězte.
Jestli mě slyšíte, nabízím vám mírové pozdravy.
Loď je nyní na 400km a pokračuje na naši pozici, pane.
Pane, termografické senzory ukazují nepravidelný nárůst energie vycházející z té lodi.
Nárůst energie pokračuje, pane.
Nabíjejí zbraně. Plukovníku, musíme se odsud dostat.
Majore Gantová, spusťte únikový manévr delta, teď.
Ano, pane, zahajuji delta manévr.
Majore Gantová, hlášení.
Štíty jsou na 69%. Jejich zbraně oslabují naše štíty.
- 53%. - Přesměrujte záložní energii do generátorů štítu.
Zbraňový důstojník, připravte se opětovat palbu na můj povel.
Rakety 1-6 nabity a připraveny, pane.
Vypálit 1-4... teď.
Rakety byly zničeny dřív než dosáhly cíle.
Cizí loď se stále blíží, pane. Štíty jsou na 32%.
Palte všechny rakety podle uvážení.
Počkejte. Navrhuji převést záložní energii zpátky do podsvětelných motorů.
Majore?
Ten plynový mrak. Jestli se tam dostaneme, mohlo by být pro ně těžší nás sledovat.
Štíty jsou pod 15%.
Ani s podsvětelnými motory na plný výkon se tam nedostaneme.
Mohlo by být možné udělat malý hyperprostorový skok do toho mraku.
Jen mi dejte pár minut na obejití bezpečnostních protokolů.
Máte dvě.
No tak, jeden skok.
Pane, zbraňové systémy nefungují.
Štíty jsou pod 10%. Přijímám z celé lodi zprávy o poškození, plukovníku.
Tady major Carterová, volám můstek.
Můstek, prosím odpovězte.
Tady je můstek, volám všechny paluby.
Prosím, odpovězte.
Tady je major Samantha Carterová z Promethea, lodi letectva Spojených států.
Jako jediný zbývající člen lodi musím zaznamenávat zprávy o těchto událostech.
Poté co jsme byli napadeni cizí nepřátelskou lodí, utrpěla jsem zranění a ztratila vědomí.
Když jsem se vzbudila, našla jsem loď bez posádky. Základní prohlídka systémů ukazuje,
že hypermotor je funkční. Ale podsvětelné motory zůstávají nefunkční,
pravděpodobně kvůli poškození při útoku. Doufám, že další zkoumání poskytne více odpovědí.
Tak jako tak, mojí hlavní prioritou je zjistit, co se stalo s posádkou.
Prohlédla jsem celou loď a nikoho nenašla.
Zbývá jen jedna možnost, jak vysvětlit jejich zmizení.
Na základě toho, že všechny záchranné moduly byly vypuštěny,
se můžu domnívat, že příkaz k evakuaci byl vydán poté, co jsem ztratila vědomí.
V chaosu, který zřejmě nastal, mě zde zanechali.
Podsvětelné motory zůstávají nefunkční.
Podle mého odhadu je v tom plynovém mraku něco, co brání spuštění procedur.
Zatím jsem nebyla schopna najít způsob, jak tento problém obejít.
Bez podsvětelných motorů, kterými bych vyvedla loď z toho mraku,
mi zbývá jen jedna možnost.
- Majore Carterová. - Teal'cu?
- Poslouchejte mě. Musíte za každou cenu zůstat při vědomí. - Jen si potřebuji na chvíli odpočinout.
Nesmíte. Poslouchejte mě! Jste zraněná. Jestli usnete, zemřete. Rozumíte?
- Já vím. - Jestli usnete, zemřete.
Je tu někdo?
Haló?
Dobře.
Vyslala jsem nouzový signál popisující situaci na Prometheovi a naši poslední známou pozici ve vesmíru.
Vím, že bude trvat stovky let, než to někdo uslyší. Velitelství vědělo o
naší cestě domů a nepochybně udělají vše pro to, aby vyslali záchranný tým.
A pokud někdo z posádky přežil, můžu jen doufat, že také pošlou pomoc.
Proto cítím, že nejlepší bude připravit se na dlouhé čekání.
Podle mých výpočtů mám dost jídla a vody na několik měsíců.
S dalším přerozdělením by bylo možné tuto dobu zdvojnásobit.
Hraj si se mnou.
Snažila jsem se pochopit, proč není loď schopna skoku do hyperprostoru.
Během mého posledního pokusu se zdálo, že se hyper- prostorové okno nedokáže dostatečně stabilizovat,
aby do něj loď mohla vstoupit. Senzory zatím nebyly schopny identifikovat složení toho mraku.
Je to nejspíše složeno z hustších plynů než typické mlhoviny nebo plynoví obři.
Důležité je, že to brání hyperprostorovému vysílači přenášet energii ve stejném poměru.
Dokud se to nezmění, Prometheus zde zůstane v pasti.
Jo! Řekl bych, že jsi tady uvázla.
No tak, Sam. Už ten diagnostický program pouštíš čtyři hodiny.
Proč si myslíš, že se ty výsledky najednou změní?
- Sam! Halóó! - Byl jsi tak otravný, když jsi byl povznesený?
To nevím. Záleží na tom, koho se zeptáš. Myslel jsem, že jsem měl určité "je ne sais quoi" (cosi).
- Čas byl tak... - Bez urážky. Na tohle vážně nemám čas.
- To je směšné, ani nejsi skutečný. - No, nejsem to tak já, jako spíš jsem... ty.
Myslím část tvého podvědomí. Takže jsem skutečný? To záleží na tobě.
Přes ty komplikace - být tu je docela fascinující.
- Danieli. - Podívej, potřebuješ jen trochu pomoci, to je vše.
- Nemůžeš se prostě pokusit přes to přenést? - Ty jsi já, mluvící ke mně.
- Jo, v podstatě. - Dobře. Máš nějaký nápad, potřebovala bych pomoc.
- Děkuji! - Co tedy ty... já... chci?
- No, myslím si, že na to jdeš úplně špatně. - To je pomáhání?
Počkej chvíli. Těšila ses na studování toho mraku celé týdny.
Myslím tím - není to ten pravý důvod, proč ses přihlásila na tuto práci?
Teď jsi tady, konečně tady, a plýtváš časem spouštěním hyperprostorových simulací.
Jestli jsi si nevšiml, mám tu malý problém, Danieli. Především jsem tu sama.
Uvnitř té věci, na kterou ses dívala celá léta teleskopem.
No tak, je to šance studovat něco mimořádného a vzrušujícího takhle zblízka.
- Zachyť ten okamžik. - Zachyť ten okamžik?
Jen říkám, že je to něco nového, něco, s čím jsme se ještě nesetkali,
a ty to ignoruješ. Jako bys to nebyla ty?
Danieli, nemůžu pořádně přemýšlet, natož zůstat vzhůru.
Podívej, Sam, musíš se na to podívat. Věř mi, je to důležité.
Oh, můj bože.
- Slyšel jsi o Sam? - Jo.
Nezní to dobře.
18 hodin poté, co se měli ohlásit? Jo, řekl bych, že se něco nepovedlo.
No, každopádně jsem sestavil seznam planet s bránou okolo Prometheovy cesty.
Generál Hammond souhlasil vyslat na ně SG týmy - včetně nás.
- Proč? - No, jestli se něco pokazilo, je tu šance,
že se dostali na nějakou planetu s bránou.
A pak by se dostali bránou domů. Nebo ne?
No, když hypermotor selhal na Prometheově první plavbě, tak jste skoro
zůstali na P7X-009, protože nevěděli, kde je brána.
To je jen odhad.
Bohužel Tok'rové tentokrát nemohou poslat loď.
Slíbili sledovat Prometheovu cestu, jak rychle budou moci,
ale se všemi těmi planetami je... - Co? Je co?
- Je něco. - Jo.
Lodní deník - dodatek. Objevila jsem, že několik sekcí trupu je
narušeno plyny, které tvoří tento mrak. I když jsem posílila
štíty, jak jen to šlo, mělo to na ochranu lodi jen malý účinek.
Uzavřela jsem tyto oblasti ovlivněné rozežíráním, ale je to pouze dočasné opatření.
Vše co vím jistě je, že pokud nenajdu způsob jak tomu zabránit v rozšiřování,
trup lodi bude nakonec prolomen.
'Když už planoucí slunce je pryč. Když nad ním nic nezáří.'
Kdo jsi? Co chceš?
'Nech mě, ukážu ti trochu světla. Září, září, celou noc.' Pojď, tudy.
Počkej!
- Samantho. - Teal'cu. Viděls? Samozřejmě, že ne.
- Jsem zde, abych vás varoval. - Já vím. Musím zůstat vzhůru.
- To není vše. Vše nemusí být tak, jak se zdá. - Dobře, děkuji, ale fakt,
že mluvím s někým, kdo tu doopravdy není, mluví za vše.
- Naopak. Myslím, že to vy zde nejste. - O čem to mluvíte?
Věřím tomu, že vy a ostatní členové posádky jste drženi jako zajatci
na palubě lodi, která vás napadla. - Jak to víte?
Je možné, že vám prohlížejí mysl.
Jestli ano, jakákoli získaná informace může být použita k útoku na Zemi.
Zadržte. Kdybyste měl pravdu a já tu opravdu nebyla, co mám dělat?
- Nic. - Teal'cu. Něco mi naznač.
Dobře. Jakmile se pokusíte opravit lodní motory, mohla byste nevědomě prozradit
vašim únoscům důležité informace týkající se technologie Promethea.
Věřím, že by bylo rozumné nedělat nic.
- To nemůžu udělat, Teal'cu. - Buď opatrná, Samantho.
Počkej. Kam jdeš? Nemáš pravdu, Teal'cu, nejsem na cizí lodi. Jsem přímo tady.
Oh. Tohle je skutečné. Tohle je skutečné.
Následky mého zranění hlavy se horší. Nevím, jak dlouho ještě vydržím.
Mojí jedinou nadějí je nějak dostat Promethea z tohoto plynového mraku
bez použití jak podsvětelných, tak hyperprostorových motorů.
Myslím, že jsem našla způsob. Má svá rizika.
Odvzdušněním několika podlaží se stlačenou atmosférou
doufám vytvořím dostatečný impuls, aby pohnul lodí.
Tak pojď.
Ne!
Haló? Jsi tady?
Hej! Už jsem ti řekl svou poslední teorii? Je celkem skvělá.
Ztratila jsi něco?
- Viděls...? - Malou holku?
- Jo. - Ne.
- Víš, nevypadáš moc dobře. - Jo.
To je jedno; ta moje teorie: Co když ten mrak není shluk žíravých plynů
jako spíš vnímající bytost. Říkám, že ten mrak je živý, Sam.
- Mrak je živý? - Jo, je to myslící bytost,
má pocity, vzpomínky. Ve vesmíru zrozená cizí bytost, jestli chceš.
- To je šílené. - No, co jiného by mohlo rozežírat loď?
Ty plyny - jsou ničivé.
Nebo možná jsme to urazili, když jsme vletěli dovnitř.
Hlavní věc: jestli si s tím promluvíme, možná nás to nechá jít.
- Chceš po mně, abych mluvila k mraku? - Zabilo by tě, kdybys to zkusila?
- A jak to mám jako udělat? - No, říkalas, že je tu nějaká malá holka
běhající po lodi. Možná ta malá holka je fyzickým zosobněním toho mraku.
Ještě chvíli vydrž. Možná je to způsob, jak se to s námi snaží komunikovat.
Danieli, toto není pomáhání.
Mluv s ní, Sam.
- Moje matka mi tohle zpívávala. - Jak temné.
- Jsem tak unavená. - Nemůžeš spát. Ještě ne.
- Proč? - Protože si potřebujeme promluvit.
- Jez. Potřebuješ se udržet silná. - Máš jméno?
- Jsem Grace. - Kdo jsi?
- Ty víš. - Ne, nevím.
- Jsem tvůj otec. - Tati?
Vím, že to zní staromódně, ale dostala jsi se do věku,
kdy přemýšlíš o všem, co jsi udělala špatně - jako rodič.
Nechápej to zle...
- Vím, nevypadám moc dobře. - Chtěl jsem pro tebe tolik věcí, Sam.
A podívej, co ti to místo toho přineslo.
Jistě, ale ta silná bolest hlavy to všechno otupí.
Jsi šťastná, Sam?
- Co? - Jen odpověz na otázku.
No, v tuto chvíli jsou věci trochu drsné, ale celkově - jasně, že jsem šťastná.
Ne, nejsi. Vyhovuje ti to. Jsi spokojená.
- Máš vše pod kontrolou a to je ten problém. - Dobře. To vážně nechápu.
Říkám, že postrádáš něco důležitého ve svém životě.
A je smutné, že vůbec nevíš, o čem mluvím.
Tati, jsem šťastná. Viděla a dělala jsem věci, o kterých se většině ani nesnilo.
- Mám úžasný život. - A pořád jsi sama.
No, poslední dobou je moje randící hra trochu zvětralá, ale taky jsem zase sama na vesmírné lodi.
Ne vždycky.
Po celou dobu co žila, mi tvá matka představovala jiný svět, než jsou ambice a kariéra.
Dala mému životu smysl a rovnováhu, bylo pro mě ctí ji milovat, i když jen krátký čas, co byla se mnou.
A kdybych byl znovu mladý a poprvé ji znovu potkal, tak i kdybych znal její osud,
udělal bych to celé znovu. To je láska.
Sam, vím, že si odpíráš tuto zkušenost, protože si myslíš, že to musí
nevyhnutelně vyústit v bolest a osamělost.
Je čas opustit věci, které ti brání najít štěstí.
Zasloužíš si někoho milovat a být milována.
- Hlášení, plukovníku. - Tohle byl taky krach, pane.
Ve skutečnosti byli tihle ještě zaostalejší než ta první banda.
Byla to opravdu primitivní společnost.
Ale stejně neviděli žádnou stopu po lodi.
Nějaké zprávy od Tok'rů?
Dokončili počáteční průzkum Prometheovy trasy.
Není po nich žádná stopa na žádných ochlazovacích souřadnicích.
- Předpokládáte, že zůstali na trase. - Ano, teď právě rozšiřují jejich hledání.
Provádějí rozsáhlý průzkum několika přilehlých systémů po cestě domů.
Doufejme, že se ozvou co nejdřív.
Nechci to slyšet...
Dobře, protože fakt nemám náladu.
Tak dobře, co?
Když jsi s plukovníkem Maybornem zůstal trčet neznámo kde, major Carterová cítila
podobný pocit frustrace. Byla zoufalá při pomyšlení na to, že už tě nikdy neuvidí.
- Ty ne? - Jistě. Jsi pro mě jako bratr, O'Neille.
- Tobě je kolik? 140? - Tak asi mladší bratr.
Ale to není podstatné.
Podívej T., vím o co se snažíš a oceňuji to.
Chceš to zkusit?
Je to zábava.
Vzpomínám, když jsem byla malá holka,
divila jsem se, jak ta bublina může existovat.
Vidíš, tady to, říká se tomu povrchové napětí.
Když se molekuly spojí určitým způsobem.
Nudné. Na, prostě to zkus.
Vidíš? Zábava.
- No tak, Carterová, na nohy, pojďme. - Byla jsem zvědavá, kdy se tu ukážete.
- Budete tu jen tak sedět? - Jsem příliš unavená, pane.
Samantho, jsem výplod tvojí fantazie, a ty mě oslovuješ pane?
Starý zvyk, promiň.
- Tak zachráníš se, nebo co? - Zkoušela jsem to.
- Takže se vzdáš? - Už prostě nevím, co jiného udělat.
- Něco vymyslíš. - Přišel jsi mě povzbudit?
- Od toho snad přátelé jsou. - Přátelé...
Hej, to jsi ty, kdo tu mluví. Mohla bys být upřímná.
Co kdybych odešla z armády? Změnilo by to něco nebo je to jen výmluva?
Nikdy bych tě nežádal, aby ses vzdala své kariéry.
- Takže ke mně nic necítíš? - Carterová?
- Nechala bych tě jít hned teď, kdybych to věděla. - Tak snadno?
Neřekla jsem, že by to bylo snadné.
- Tak co ti brání, pokud to chceš opravdu vědět? - Snažím se.
Možná to nejsem já, v čem je problém. Přiznejme si to, nejsem tak složitý.
- Já? - Sam, já jsem bezpečná cesta.
Dokud myslím na tebe, upírám svůj zrak na něco - myslím - nedosažitelného,..
..a není možné, abych byla zraněna někým jiným.
Jacob měl pravdu, zasloužíš si víc.
A stejně tady vždycky budu pro tebe, věř mi.
- Tak co teď? - Běž si zachránit zadek.
Ještě jedna věc.
To nic.
- Co chceš? - Co tím myslíš?
Ať jsi kdokoli: vím, proč se tu ukazují všichni ostatní.
Ale proč jsi tu ty? Co ode mě chceš?
Já nic nechci, ale ty ano. 'V temnotě, díky za tvoji malou jiskru.'
'Jak by mohl vědět kam jít, když nebudeš zářit taky.'
- Na co se díváš? - To je komplikované.
- Zkus to. - Chci se pokusit zachránit pomocí bubliny.
- Jak? - Hyperpohon se kvůli mraku naplno nezapne,
ale možná nebude muset. Jestli se mi podaří snížit energii proudící k vysílači,
teoreticky bych měla být schopna způsobit částečný posun v hyperprostoru,
který by loď vyvedl z mraku časoprostorem.
Doufejme dost na to, aby zmírnil jeho účinek na podsvětelné motory.
- Pěkný. - Jo.
Sam, co to děláš?
Věřím, že se pokouší zachránit ostatní členy posádky.
Cože? Od nich? To je šílené. Dostaň se zpátky na Zem a pak přiveď kavalerii.
Není čas.
Souhlasím. Cizí loď je příliš obrovská.
Budete už zticha, chlapi! Jen ji nechte pracovat.
Tady je major Samantha Carterová z lodi Prometheus. Slyšíte mě?
Myslím, že jste zde uvězněni tak dlouho jako já.
Jediný rozdíl je, že já jsem našla cestu ven.
Tady je nabídka.
Vraťte mou posádku, všechny, nedotčené, nechte nás jít a já vám pomůžu se odsud dostat. Máme dohodu?
- Co se to sakra stalo? - To je dlouhý příběh, pane, mějte strpení.
Aktivuji hyperprostorovou bublinu, aby pojmula i cizí loď.
Vezmeme je s sebou ven z toho mraku.
- Majore? - Vše vám brzo vysvětlím, pane.
- Teď co? - Uvidíme, jestli dodrží svoji část dohody.
- Velmi dobře, majore. - Pane, s vaším dovolením bych teď byla ráda uvolněna ze služby.
Klid. Doveďte ji na ošetřovnu.
- Hej. - Jacku?
- Promiňte? - Omlouvám se, pane.
No, takový silný otřes může jednoho poplést.
- Jak dlouho jsem byla mimo? - To je relativní, Carterová,
všechen ten čas, prostorem prostupující věc.
- Pane. - 4 dny.
- Přísahala bych, že to byly týdny. - Teal'c a Daniel vás pozdravují.
Plánují takovou malou párty, až se postavíte na nohy. Mluvilo se o dortu.
- Dort? - Můj nápad.
Nemůžu se dočkat.
Potřebujete něco? Časopis, jo-jo?
- Jsem v pořádku. - Ano, jste.
- Děkuji, pane. - Za co?
- Nic. - Z toho si nic nedělejte. Toho mám spoustu.
Přeložil: Balu. Opravy: Alkas Time correction by Lada